Справа № 368/1937/25 
2/368/421/26
Рішення 
Іменем України

"22" травня 2026 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого - судді Закаблук О.В.
При секретарі - Токовенко Н.О.

За участі:

Позивач - ОСОБА_1 

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, - про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд, - 

В С Т А Н О В И В :

18.11.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, - про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в прохальній частині якої позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:
1. Прийняти позовну заяву до провадження;
2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за інабувальною давністю.
Вищевказані позовні вимоги позивачка обгрунтовувала в мотивувальній частині позовної заяви наступними обставинами та нормами права:
- Згідно з ордером №77 від 29.12.1977 року, виданим виконавчим комітетом Кагарлицької районної ради депутатів трудящих, ОСОБА_2 було надано право на зайняття 3 кімнат загальною житловою площею 40, 83 кв.м. у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з ордером, право проживання у квартирі надається ОСОБА_2 та його сім`ї, яка складається з 5 осіб.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) є донькою ОСОБА_2 , зареєстрована та постійно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 з 1978 року.
Станом на день звернення до суду з цим позовом ОСОБА_2 помер, не приватизувавши квартиру у власність. Також померла його дружина, мати Позивача.
Після смерті батьків Позивач продовжує проживати та користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач вживала дій для приватизації квартири на своє ім`я. Проте, на даний час виявилося, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 не перебуває на балансі Кагарлицької міської ради, а тому Позивач не може її приватизувати у встановленому законом порядку.
При цьому, оскільки Позивач більше 50 років відкрито і безперервно проживає у вказаній квартирі, по цей день утримує її у належному стані, сплачує комунальні платежі, здійснює ремонт за власний кошт, то Позивач має право на визнання за нею права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за набувальною давністю.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволодію чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном — протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (надувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Отже, оскільки Позивач протягом більше 50 років відкрито, безперервно користується спірною квартирою, то за нею може бути визнано право власності на це майно за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не :зідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строю.’ набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним в; лодільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка ділзляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.
Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Отже, підставою для набуття Позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 може бути рішення суду.
При цьому, Позивачем дотримано усіх умов, які передбачено чинним законодавством для набуття права власності на майно за набувальною давністю, а саме:
- Позивач є добросовісним володільцем, оскільки вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;
- Позивач відкрито володіє нерухомим майном, не приховує факту користування нею спірною квартирою;
- Позивач безперервно користується квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , в якій зареєстрована та проживає майже з самого народження.
Слід також зазначити, що відсутні інші особи, які б мали право або претендували на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, наявні усі підстави для задоволення даного позову та визнання за Позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за набувальною давністю.
На підставі вищевикладеного та керуючись Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р., ст. ст. 328, 344, 355, 356, 357 Цивільного кодексу України, ст. З, 15, 118, 119 Цивільного процесуального кодексу України, - позивачка просила суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позовні вимоги).
18.11.2025 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/1937/25, провадження № 2/368/1202/25.
26.02.2026 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 189, 197 – 200, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 10 год. 00 хв. 11.02.2026 року.
11.02.2026 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 09 год. 00 хв. 05.03.2026 року, - в зв`язку з неявкою сторін по справі.
05.02.2026 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 15 год. 00 хв. 01.05.2026 року, - в зв`язку з неявкою сторін по справі.
В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 01.05.2026 року, позивачка ОСОБА_1 , просила суд провести підготовче судове засідання бе участі представника відповідача, та по результатах проведеного підготовчого судового засідання – закрити підготовче судове провадженя у справі та прихзначити справу до судового слухання по суті позовної заяви.
В підготовче судове засідання, яке відбулося 01.05.2026 року, представник відповідача, - Каарлицької міської оради Обухівського району Київської області, - не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце влуханя справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява представника вічдповідача, в якій він просить суд слухати спрау без його участі.
01.05.2026 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання (без участі представника відповідача, за участі позивачки), по результатах якого, - на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 год. 00 хв. 15.05.2026 року.
В судовому засіданні, яке відбулося 15.05.2026 року, позивачка ОСОБА_1 , - позовні вимоги – підтримала та просила їх задовольнити.
Свою правову позицію щодо необхідості задоволення позову позивачка обгрунтовувала обставинами справи та нормами права, які вкладені в мотивувальній частині її позовної заяви, та які судом наведено вище в мотивувальній частині даного ріення – в повному обсязі.
Позивачка просила не стягувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, так як судові витрати повністю залишає за собою.
В судове засідання, яке відбулося 15.05.2026 року, представник відповідача, - Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, - не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - в матеріалах справи міститься письмова заява представника відповідача, в якій він:
- просить суд слухати дане кримінальне провадження без участі представника відповідача;
- позов підтримує та не заперечує проти його задоволення.
Суд, розглянувши позов, вислухавши позивачку, яка в судовому засіданні – позов підтримала та просила його задовольнити, осліивши матеріали справи, - приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуальбного документу, обгрунтовуючи своєж рішення наступним.
Підсудність.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо повязані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Як вбачається з матеріалів справи, - предметом спору в рамкаха даного кримінального провадження є право власності на нерухоме майно (квартиру), яка розміщена за адресою; АДРЕСА_3 .
Що стосується тієї обставини, що м. Кагарлик Київської області, - наразі відноситься до Обухівського району, а справа слухається не в Обухіському районному суді Київської області, а в Кагарлицькому районному суді Київської області, то суд зазначає наступне:
Пунктом 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-ІХ, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, запровадженого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про затвердження воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807/ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», - м. Кагарлик, - відноситься до Обухівського району Київської області.
Разом з тим, відповідно до роз`яснення наданого Радою Суддів України, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно - територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, - місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою, а так як м. Кагарлик – до адміністративно – територіальної реформи, - було адміністративно – територіальним центром Кагарлицького району Київської області, - то дану справу слід слухати в Кагарлицькому районному суді Київської області.
Відповідно, враховуючи предмет спору (розірвання шлюбу), враховуючи місце реєстрації та проживання відповідача – фізичної особи, та враховуючи положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце правило виключної підсудності, - підсудність за місцем місцезнаходження нерухомого майна.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права:
- Згідно з ордером №77 від 29.12.1977 року, виданим виконавчим комітетом Кагарлицької районної ради депутатів трудящих, - ОСОБА_2 , - було надано право на зайняття 3 кімнат, загальною житловою площею 40, 83 кв.м. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно з ордером, право проживання у квартирі надається ОСОБА_2 та його сім`ї, яка складається з 5 осіб.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) є донькою ОСОБА_2 , зареєстрована та постійно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 1978 року.
Станом на день звернення до суду з цим позовом ОСОБА_2 помер, не приватизувавши квартиру у власність. Також померла його дружина, - мати Позивача.
Після смерті батьків Позивач продовжує проживати та користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач вживала дій для приватизації квартири на своє ім`я. 
Проте, на даний час виявилося, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , - не перебуває на балансі Кагарлицької міської ради, а тому Позивач не може її приватизувати у встановленому законом порядку.
При цьому, оскільки Позивач більше 40 років відкрито і безперервно проживає у вказаній квартирі, по цей день утримує її у належному стані, сплачує комунальні платежі, здійснює ремонт за власний кошт, то Позивач має право на визнання за нею права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за набувальною давністю.
Отже, підставою для набуття Позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , - повинне бути рішення суду.
При цьому, судом встановлено, що Позивачем дотримано усіх умов, які передбачено чинним законодавством для набуття права власності на майно за набувальною давністю, а саме:
- Позивач є добросовісним володільцем, оскільки вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;
- Позивач відкрито володіє нерухомим майном, не приховує факту користування нею спірною квартирою;
- Позивач безперервно користується квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , в якій зареєстрована та проживає майже з самого народження.
Як встановлено в судовому засіданні, - інших осіб, які б мали право або претендували на дане нерухоме майно, - немає.
Таким чином, на даний час вирішити питання щодо оформлення у власність Позивачів квартири за адресою: АДРЕСА_1 , - можливо виключно за рішенням суду, - з огляду на наступні норми права.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.
Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).
Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема , таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р., враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, - право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.
Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК а також; частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнішому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, - відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. воно грунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Відтак йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. 
Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому, володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим.  Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також, для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вищевказаних умов у сукупності.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, - необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Саме до таких правових висновків щодо змісту згаданих норм матеріального права дійшов суд касаційної інстанції у аналогічних за обставинами справах, зокрема: Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16 ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16 - ц (провадження № 61-2017св18), від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20 (провадження № 61-2924св21).
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке немає власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добровільно набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження № 61-2924св21) та від 24 червня 2021 року у справі № 210/49/20 (провадження № 61-2924св21).
Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим.
Отже, за змістом частини 1 статті 344 ЦК України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. 
Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 у справі № 910/17274/17).
Пункт 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.  Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно п. 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р., ч.ч. 1, 2 ст. 16, ст. 328, ч.ч. 1, 4 ст. 344, п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259263 – 265, 268 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, - про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - задовольнити.
Визнати за фізичною особою, - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою місто Кагарлик Київської області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 29 березня 1997 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), - 
- право власності (за набувальною давністю) на нерухоме майно, а саме:
- на квартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_3 , (технічний паспорт від 17 липня 2017 року, виготовлений ФОП « ОСОБА_3 », інвентаризаційна справа № 1369).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно – телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.