ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 cерпня 2026 року

м. Київ

справа № 161/6452/24
провадження № 61-718св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 ,
третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганна Анатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , на постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Коновалової В. А., Карташова О. Ю., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є сином ОСОБА_5 , якій на праві особистої приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 березня 2024 року № 369371496.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01 вересня 2020 року № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 , за життя заповіту не складала, у зв`язку із чим після її смерті спадкування відбувалось за законом.

Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. відкрито спадкову справу, але спадкове майно відсутнє, оскільки, єдиним майном спадкодавця була квартира АДРЕСА_1 , яка подарована за договором дарування від 20 липня 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 , від імені якої на підставі довіреності від 17 червня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Акаєвою А. В., реєстровий номер № 497-498, діяв ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 .

Позивач стверджував, що оскільки у спадкодавця окрім вищевказаної квартири, іншої власності не було, а це майно подаровано його сину ОСОБА_6 , подавати заяву про прийняття спадщини не було необхідності, оскільки майно, на яке можливо отримати право власності під час спадкування відчужене, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 відповідну заяву про прийняття спадщини у строк передбачений законом до нотаріуса не подав.

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання недійсною вищевказаної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Акаєвою А. В., зареєстрованої в реєстрі нотаріальних дій під номером № 497-498 від 17 червня 2020 року, яка видана ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 ; визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крицьким О. В., зареєстрований в реєстрі за № 603 від 20 липня 2020 року та скасування запису про реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , що міститься в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про держреєстрацію-індексний номер 53203296 від 20 липня 2020 року).

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2023 року у справі № 521/5938/21 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі. Позивачем вказане рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку, апеляційний розгляд на момент звернення до суду із позовною заявою триває.

Позивач зауважував, що 19 січня 2024 року звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. для одержання на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. від 19 січня 2024 року № 4/02-31 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку, наданого законом для прийняття спадщини.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з метою захистити свої права на спадщину, яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_5 , а саме захистом своїх прав передбачених частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої спадкоємець за законом має право прийняти спадщину та статтею 1223 ЦК України, відповідно до якої у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Крім цього, позивачем також зазначено, що з 2016 року до теперішнього часу бореться за життя у зв`язку з наявністю онкологічного захворювання, що підтверджується відповідною медичною документацією.

З огляду на викладене, позивач просив суд визначити додатковий строк терміном у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у померлої ОСОБА_5 на день смерті не було майна, яке б можна було успадкувати, оскільки належну їй квартиру АДРЕСА_1 , подаровано сину позивача, про що позивачу було відомо і зважаючи на те, що він в шестимісячний строк з дня постановлення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року у справі № 521/5938/21 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. із заявою про надання йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважав, що у позивача існували поважні та об`єктивні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, у строк, встановлений чинним законодавством.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 27 листопад 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 816,80 грн.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд керувався тим, що спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто саме з указаної дати розпочався відлік встановленого статтею 1270 ЦК України строк для звернення із відповідною заявою про прийняття спадщини.
ОСОБА_1 із заявою у встановлений шестимісячний строк не звертався, що вбачається з копії спадкової справи № 02/2021 та останнім не заперечується.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що посилання позивача, який є спадкоємцем першої черги, на відсутність спадкового майна, станом на момент відкриття спадщини, не свідчить про поважність причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.
Більше того, про вірогідність порушених прав позивач міг дізнатися після того як у квітні 2021 року коли ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання довіреності та договору дарування квартири недійсними та скасування запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 приймав участь у розгляді даної справи.
Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що початок перебігу строку на звернення із заявою про прийняття спадщини не пов`язується із ухваленням рішення або набрання ним законної сили.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У січні 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , на постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року.

У доданому до касаційної скарги клопотанні заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 522/23271/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 458/757/16-ц, від 19 листопада 2019 року у справі № 468/819/18-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 385/1449/15-ц, від 29 травня 2024 року у справі № 552/1568/23, від 18 червня 2024 року у справі № 173/903/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивач не звертався із заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку, оскільки спадкове майно було подароване померлою сину позивача, у зв`язку з чим не було необхідності звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки іншого майна у померлої не було.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що позивач з 2016 року і до теперішнього часу, у тому числі протягом 6-місячного строку для звернення з заявою про прийняття спадщини, хворіє на онкологічне захворювання, проходив лікування, зокрема і після смерті ОСОБА_5 .

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2026 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано зі суду першої інстанції матеріали справи № 161/6452/24. 

30 березня 2026 року матеріали справи № 161/6452/24 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.

ОСОБА_5 на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2006 року у справі № 2-6171/06, на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

20 липня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крицьким О. В. посвідчено договір дарування, згідно з яким ОСОБА_1 , який діяв від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності від 17 червня 2020 року, подарував безоплатно, а ОСОБА_6 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,5 кв. м, житловою площею 37,8 кв. м, яка належала ОСОБА_5 на праві власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 01 вересня 2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 8845.

ОСОБА_1 у визначений законом шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори не звертався.

ОСОБА_2 21 лютого 2021 року подала до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на підставі якої заведено спадкову справу № 02/2021.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2023 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року, у справі № 521/5938/21 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання довіреності та договору дарування квартири недійсними; визнано недійсною довіреність від 17 червня 2020 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Акаєвою А. В. та зареєстровану в реєстрі за № 497, 498; визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу Крицьким О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 603 від 20 липня 2020 року; скасовано запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , що міститься в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію індексний номер 53203296 від 20 липня 2020 року).

17 січня 2024 року ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. із заявою про надання йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. від 19 січня 2024 року № 4/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку, наданого законом для прийняття спадщини.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,
а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року
у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року
у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців;
2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані
з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року
у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців -
в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку
з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.

У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї.

Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що будучи обізнаним про відсутність у ОСОБА_5 спадкового майна до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк, визначений статтею 1270 ЦК України, з урахуванням положень статті 1276 ЦК України, не звертався. Єдине майно, яке перебувало у її власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 за життя подарувала за договором дарування від 20 липня 2020 року сину позивача ОСОБА_6 .

Однак, враховуючи рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року, яким визнано недійсним довіреність від 17 червня 2020 року та договір дарування квартири АДРЕСА_1 ; скасовано запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на вказану вище квартиру, що міститься в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. із заявою про надання йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 із заявою у встановлений шестимісячний строк не звертався, крім того ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи № 521/5938/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , який ініційовано у квітні 2021 року, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини цієї справи у сукупності свідчать про те, що початок перебігу строку на звернення із заявою про прийняття спадщини не пов`язується із ухваленням рішення або набрання ним законної сили.

Апеляційним судом мотивовано відхилено посилання заявника щодо його обізнаності про відсутність будь-якого іншого спадкового майна та передачу квартири онуку померлої ОСОБА_5 , як такі, що не можуть вважатися судом у розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України об`єктивними та істотними труднощами, які перешкоджали останньому звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що зазначені позивачем обставини на обґрунтування позовних вимог, не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені в обґрунтування касаційної скарги доводи, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм права, які регулюють спірні правовідносини, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 522/23271/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 458/757/16-ц, від 19 листопада 2019 року у справі № 468/819/18-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 385/1449/15-ц, від 29 травня 2024 року у справі № 552/1568/23, від 18 червня 2024 року у справі № 173/903/22 є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають та за своїм змістом переважно свідчать про незгоду із встановленими судом обставинами та спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржуване судове рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, судом касаційної інстанції не встановлено.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | І. Ю. Гулейков
| Р. А. Лідовець
| Д. Д. Луспеник