УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 285/2091/26 | Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 156 | Доповідач Скітневська О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року | м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Скітневської О.М., з секретарем судового засідання Гончаруком С.С., з участю адвоката Семеньки Василя Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Семеньки В. М. на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 06 серпня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 06 серпня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665,60 грн судового збору.
Згідно з постановою ОСОБА_2  24.03.2026 о 14:54 год в м. Звягель Житомирської області по вул. Шевченка, 41, керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, тремтіння пальців рук, почервоніння очей), від проходження огляду на стан якого у встановленому законодавством порядку, зокрема, в медичному закладі, відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Семенька В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що неможливо встановити правову підставу спілкування поліцейських з ОСОБА_3 , який за кермом не перебував. Зазначає, що не з`ясовано, чи володіє ОСОБА_2 українською мовою, оскільки є громадянином Республіки Білорусь. Вважає, що порушено права ОСОБА_1 , які йому не роз`яснено відповідно до ст.268 КУпАП.
ОСОБА_2 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Враховуючи участь в судовому засіданні адвоката Семеньки В.М., відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає можливим проводити апеляційний розгляд на підставі положень частини шостої статті 294 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи адвоката Семеньки В.М. у підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.
Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у медичному закладі.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 623053 від 24.03.2026 убачається, що ОСОБА_2  24.03.2026 о 14:54 год в м. Звягель Житомирської області по вул Шевченка, 41 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, тремтіння пальців рук, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан визначення наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).
Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі-Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі — спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
При цьому, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п.12 розділу ІІ Інструкції).
Частиною 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Винуватість ОСОБА_1  у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №623053 від 24.03.2026;
- направленням від 24.03.2026 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції , у яких зазначені ознаки наркотичного сп`яніння (а.с.4);
- копієюпостанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6898415 від 24.03.2026 про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП (а.с.6);
- долученими до протоколу відеозаписами (а.с.7), на яких зафіксовано рух автомобіля, який зупинився на проїзній частині вул. Шевченка в м. Звягель, з якого вийшли дві особи чоловічої та жіночої статі, та помінялись місцями. Чоловік вийшов зі сторони водійського сидіння та пересів на переднє пасажирське, жінка, яка сиділа на пасажирському сидінні, пересіла за кермо. Під час складання протоколу у своїх поясненнях ОСОБА_2 пояснив, що йому заболіла голова і він попросив дружину пересісти за кермо. На пропозицію поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_2 спочатку не відмовлявся від проходження такого огляду, однак в подальшому пояснював, що нічого не вживав і відмовився проїхати з поліцейськими до медичного закладу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду в цілому дав належну оцінку всім доказам у справі та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги відносно неможливості встановлення правової підстави спілкування поліцейських з ОСОБА_3 , який за кермом не перебував, не беруться до уваги, оскільки спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано, що автомобіль стоїть посеред дороги і перешкоджає руху інших транспортних засобів, які зупинилися за вказаним автомобілем. Із даного автомобіля виходять чоловік (водій) з жінкою (пасажир) та міняються місцями. Окрім того, жінка працівникам поліції повідомила, що у чоловіка голова заболіла, тому вона пересіла. Вказане підтвердив і ОСОБА_2 , тверджень, що ОСОБА_2 взагалі не керував транспортним засобом не надходило, навпаки підтвердив всі обставини, які зафіксовані на відеозаписі. 
Відеозаписом також спростовуються доводи захисника, що ОСОБА_4 не роз`яснено права за ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.
Так, відповідно до вимог ст.256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу.
Аналогічні вимоги закріплені у розділі ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 № 1395. 
ОСОБА_4 роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП та Конституції України, що зафіксовано на відеозаписах з нагрудної камери поліцейського. 
Згідно зі ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Статтею 279 КУпАП передбачено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Розгляд справи за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на місці складення протоколу не здійснювався, а під час її розгляду в суді ОСОБА_2 скористався правовою допомогою адвоката Семеньки В.М. Клопотань про забезпечення його послугами перекладача до суду не заявляв.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Швидка проти України», «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії»).
Згідно з вимогами ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (підпункт «е» п. 3 ст. 6 Конвенції) та практики ЄСПЛ перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.
Розуміння зазначених обставин охоплює виключно їх мовно-комунікативний аспект, але не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника.
Для констатації факту порушення права особи на захист через незабезпечення обвинуваченого послугами захисника установлення зазначених обставин має бути «поза розумним сумнівом».
При цьому чинниками для з`ясування розуміння особою зазначених обставин Конвенція та практика ЄСПЛ визначають: 1) тривалість проживання у державі ведення судочинства; 2) рівень освіти, час та місце її здобуття; мова навчання; 3) рід занять, спосіб життя та обсяг комунікації.
У рішенні ЄСПЛ від 7 грудня 1983 року 10210/82 «К. проти Франції» у відповідь на доводи заявника, що трибунал не дав дозволу на користування послугами перекладача, щоб він міг вести свій захист бретонською мовою, зазначено: «Як видно з рішення трибуналу, заявник народився і здобув освіту у Франції і йому не було важко розуміти й спілкуватися французькою мовою, якою вели провадження в суді. Конвенційне право на допомогу перекладача, що міститься в підпункті «е» пункту 3 статті: «очевидно, застосоване тільки в тому випадку, коли обвинувачений не розуміє мови, використовуваної в суді, чи не розмовляє нею».
Як встановлено матеріалами провадження, ОСОБА_5 щонайменше з 2022 року проживає в Україні, у 2023 році видана посвідка на постійне проживання за № НОМЕР_2 .
З відеозаписів події (а.с.7) установлено, що ОСОБА_2 розумів причину зупинки, вільно спілкувався з представником патрульної поліції на російській мові, розумів українську мову, відповідав на поставлені йому працівниками поліції запитання, проблем у спілкуванні не виказував, як і не стверджував про нерозуміння працівників поліції та необхідності залучення перекладача.
Під час оформлення матеріалів, ОСОБА_2 зазначив, що йому все зрозуміло.
Також між адвокатом Семенькою В.М. та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги від 28.05.2026 б/н, який був укладений на українській мові, яка є єдиною державною мовою на території України, та з яким ОСОБА_2 особисто ознайомився і підписав (а.с.38).
Сукупність наведених вище обставин вказує на те, що той факт, що ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь, не створило йому перешкоди у комунікації з працівниками поліції та адвокатом при укладенні договору про надання професійної правової допомоги, не призвело до нерозуміння вимог працівників поліції і неможливості здійснювати свій захист на належному рівні, а тому суд в даному випадку не вбачає істотних порушень прав і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Інших доводів, які б спростовували правильність прийнятого місцевим судом рішення, апеляційна скарга не містить.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Враховуючи наведене, доходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Семеньки Василя Михайловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 06 серпня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя | О. Скітневська