ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1705/25  Номер провадження 22-ц/814/2655/26	Головуючий у 1-й інстанції Литвин В. В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 05 березня 2026 року, ухвалене в селищі Чутове під головуванням судді Литвин В. В.
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустріним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсним кредитного договору, визнання договору факторингу договором цесі, визнання договору факторингу нікчемним, визнання неправомірним та скасування нарахування процентів, пені та штрафів за кредитним договором, перерахування та визначення суми, що підлягає сплаті за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором № 848789 від 17.11.2024 у розмірі 24 060 грн та судового збору у розмірі 3 028 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 17.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту № 8383453 на суму 6 000 грн у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки. 
25.06.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 25062025/1, у відповідності до умов якого первісний кредитор - ТОВ «Авентус Україна» передав, а новий кредитор - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув право грошової вимоги до відповідача на суму 24 060 грн, з яких 6 000 грн - сума заборгованості за основним боргом, 7 200 грн - сума заборгованості за процентами, 10 860 грн - сума заборгованості за пенею та штрафами.
У січні 2026 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов, у якому просив визнати недійсним кредитний договір № 8487896 від 17.11.2024 та визнати договір факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 договором цесії та нікчемним, а також визнати неправомірним нарахування процентів, пені та штрафів за вказаним кредитним договором.
Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 23 січня 2026 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 05 березня 2026 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 заборгованість у сумі 13 200 грн та судовий збір у сумі 1661 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що первісним позивачем надані належні, допустимі та достатні докази для підтвердження факту наявності заборгованості у відповідача та її розміру. Суду не надано доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 848789 від 17.11.2024, а також доказів неправильності наданого позивачем розрахунку процентів за користування кредитом. Суд також надав критичну оцінку доводам відповідача щодо підстав звільнення від сплати процентів за кредитом та його твердженням про недійсність кредитного договору і нікчемність договору факторингу, неповідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, як підстави для звільнення від виконання обов`язку за кредитним договором. 
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення з урахуванням розрахунків, що вказані у зустрічному позові ОСОБА_1 , та задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач є військовослужбовцем та відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати процентів за користування кредитом, що суд першої інстанції не врахував.
Суд також не взяв до уваги факт його тяжкої хвороби під час підписання договору про надання споживчого кредиту від 17.11.2024 № 8487896.
Вважає, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 7 200 грн не є співмірною сумі кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, тому така умова договору є недійсною.
Таким чином, сума заборгованості за спірним договором становить лише тіло кредиту у розмірі 6 000 грн, які відповідач не мав можливості сплатити, оскільки не був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні. 
Вказував також, що суд першої інстанції не дослідив та не розглянув його позовну вимогу про визнання Договору факторингу № 27/0225-0 від 17.11.2024, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», недійсним. 
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність з інших видів кредитування, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 870 від 28.02.2017, виданим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
17.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір № 8487896 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 6 000 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою - 1% у день в межах строку кредитування та зниженою процентною ставкою у розмірі 0,95%, якщо до 17.12.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за цією датою, він сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів або здійснить часткове повернення кредиту. 
25.06.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 25062025/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 8487896 на суму 24 060 грн, з яких 6 000 грн - заборгованість за кредитом, 7 200 грн - заборгованість за процентами, 10 860 грн - заборгованість за пенею та штрафами. 
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 509, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України зобов`язання виникають з договорів та інших правочинів.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3, статті 6, частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги факт укладення спірного кредитного договору шляхом обміну його сторонами електронними повідомленнями та підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у відповідності до вимог статей 205, 207, 1055 ЦК України, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». За повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 27.06.2025 вих. № 7/12409 кредитні кошти у сумі 6 000 грн від ТОВ «Авентус Україна» зараховані на карту № НОМЕР_1 через систему платежів EasyPay, що також свідчить про укладення між сторонами спірного кредитного договору та виникнення у відповідача обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом.
Доводи апеляційної скарги щодо звільнення відповідача від обов`язку сплати процентів за кредитом колегія суддів апеляційного суду відхиляє, як безпідставні, з огляду на те, що обставини, які є підставою для застосування положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо пільг військовослужбовцям та членам їх сімей мають існувати на час виникнення спірних правовідносин. 
Частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Згідно витягу з наказу Міністерства оборони України від 11.08.2025 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказано, що вислуга років на момент зарахування до списків особового складу становить 01 рік 00 місяців 23 дні.
У військовому квитку № НОМЕР_2 зазначено, що ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України по мобілізації 10.08.2025 на підставі Указу Президента України від 14.07.2025 № 479/2025.
Довідкою від 23.12.2025 № 5100/5/11/1099 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України встановлено, що ОСОБА_1 у період з 06.10.2025 по 29.10.2025 брав участь у таких заходах.
Проте, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують факт перебування відповідача ОСОБА_1 на військовій службі у період нарахування позивачем процентів за користування кредитом з 17.11.2024 по 17.03.2025 на суму 7 200 грн, тому висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості за процентами по кредитному договору є законними та обґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент укладення кредитного договору та протягом періоду, за який здійснено нарахування процентів за користування кредитом, відповідач не мав статус особи, на яку поширюється дія вказаної норми Закону, оскільки належних та допустимих доказів на доведення таких обставин відповідачем по справі не надано. 
Перебування ОСОБА_1 на військовій службі за призовом під час мобілізації з 10.08.2025 не впливає на його обов`язок по сплаті процентів за кредитним договором № 8487896 від 17.11.2024, що виник до його призову, і такого зобов`язання не припиняє. 
Суд першої інстанції відмовив позивачу у стягненні з відповідача заборгованості за пенею та штрафами у сумі 10 860 грн на підставі пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно якого у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Вищевказана норма поширюється на договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), незалежно від правового статусу позичальника, тому доводи апеляційної скарги відповідача, що суд визнав факт його служби у лавах ЗСУ та проігнорував вимоги законодавства в частині нарахування процентів за кредитом, проявивши таким чином упереджене та вибіркове ставлення до нього як військового, є безпідставними та ґрунтуються на власному хибному тлумаченні ним правових норм.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо недійсності спірного кредитного договору та нікчемності договору факторингу, оскільки за змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, що по справі не встановлено і суду не доведено.
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)). 
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).
Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див. постанову Верховного Суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).
Посилаючись на недійсність кредитного договору № 8487896 від 17.11.2024, ОСОБА_1 вказував у зустрічному позові про вчинення правочину під впливом тяжкої хвороби та на невигідних для нього умовах, що є несправедливими по відношенню до споживача.
Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. 
Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.
Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.
Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.
Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.
Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.
Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин (див. постанову Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 369/13272/18-ц (провадження № 61-19054св20)).
Надані ОСОБА_1 медичні документи факт наявності у нього тяжкої обставини (хвороби), що змусила його вчинити оспорюваний правочин на вкрай невигідних для нього умовах, не підтверджують. 
Оспорюючи кредитний договір, зустрічний позивач мав довести, що за відсутності тяжкої обставини (хвороби) правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Проте, ним не було надано доказів діагностування йому тяжкого захворювання та відповідного впливу такого захворювання на його волевиявлення на час укладення спірного кредитного договору 17.11.2024, тому підстав для визнання кредитного договору недійсним за наведених ОСОБА_1 обставин апеляційним судом по справі не встановлено.
Доводи апеляційної скарги щодо несправедливих умов споживчого кредиту також відхиляються апеляційним судом, оскільки погоджена сторонами процентна ставка у розмірі 1% від суми кредиту або 60 грн на день не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у частини третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідно до частини четвертої цієї статті не є вичерпним.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Оскільки Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця на одержання від споживача (позичальника) процентів за користування кредитом за денною процентною ставкою, розрахованою відповідно до частини четвертої статті 8 цього Закону, у розмірі не більше 1% від загального розміру кредиту, погоджена сторонами з дотриманням принципу свободи договору денна процентна ставка за кредитом не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та не свідчить про несправедливість таких умов.
Згідно з частиною першою статті 1048, частиною другою статті 1056-1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Укладаючи спірний кредитний договір № 8487896 від 17.11.2024, позичальник ОСОБА_1 погодився на запропоновані кредитодавцем - ТОВ «Авентус Україна» умови кредитування, свою згоду на укладення договору не відкликав, презумпцію його правомірності не спростував, у строки, встановлені договором, кредит не повернув, тому сума заборгованості у розмірі 13 200 грн, що складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 6 000 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 17.11.2024 по 17.03.2025 у сумі 7 200 грн, обґрунтовано стягнута судом першої інстанції на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора у зобов`язанні на обов`язки відповідача за кредитним договором не впливають. 
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. 
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором № 8487896 від 17.11.2024 первісному кредитору - ТОВ «Авентус Україна», а наведені заперечення проти позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» факту укладення спірного кредитного договору та наявності заборгованості за кредитом не спростовують.
Положеннями частин першої, третьої статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. 
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).
У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (див. постанову Верховного Суду 30 липня 2020 року у справі № 670/23/18 (провадження № 61-1621св19)).
У справі, що переглядається, сторонами Договору факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 є ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор).
Зустрічний позов про визнання договору факторингу нікчемним ОСОБА_1 як заінтересована особа пред`явив лише до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», тому суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні таких позовних вимог через неналежний суб`єктний склад відповідачів, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.
Порушень норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, при розгляді справи апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 05 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна