П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4134/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В.
16 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Канигіної Т.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачці на підставі ч. 2 ст. 123 КАС України.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить її скасувати та ухвалити рішення про задоволення позовної заяви в повному обсязі.
Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 312 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Приймаючи оскаржувану ухвалу від 05.05.2026, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у цій справі є перерахунок пенсії за період з 01.10.2020 по 28.02.2022, яка є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Саме з дня отримання щомісячного періодичного платежу особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка звернувшись з позовом до суду 15.03.2026, пропустила визначений у ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення, а наведені нею у заявах про поновлення строку звернення до адміністративного суду обставини не свідчать про наявність поважних причин пропуску такого строку, як і не містять нових доводів чи доказів, які б спростовували попередні висновки суду.
Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.
В силу приписів частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Щодо відліку строку звернення до адміністративного суду, то суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. Відтак при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладеної у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".
Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).
У постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 Верховний Суд також відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.
При цьому Верховний Суд вважав, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
З огляду на те, що предметом спору є ненарахування та невиплата індексації пенсії за період з 01.10.2020 по 28.02.2022, про можливе порушення своїх прав позивачка повинна була дізнатися під час отримання відповідних щомісячних пенсійних виплат, оскільки саме у цей час їй був відомий розмір фактично виплаченої пенсії та була об`єктивна можливість встановити відсутність нарахування чи неправильне нарахування відповідних сум індексації. 
Колегія суддів наголошує, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Варто також зауважити, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду з відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду, з наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
Відтак звернення позивачки до суду з даним позовом 15 березня 2026 року відбулося після спливу шестимісячного строку, визначеного статтею 122 КАС України, а наведені нею у заявах про поновлення строку доводи не свідчать про існування об`єктивних та непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному зверненню до суду, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення такого строку та повернення позовної заяви.
Доводи апеляційної скарги про недотримання судом першої інстанції принципу обов`язковості судових рішень, невиконання рішення у справі № 560/3702/18, існування у позивачки права на відновлену індексацію пенсії, а також посилання на триваючу бездіяльність відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про повернення позовної заяви суд першої інстанції не здійснював оцінки правомірності дій чи бездіяльності відповідача по суті заявлених вимог, а перевіряв виключно дотримання позивачкою вимог процесуального закону, зокрема щодо своєчасності звернення до суду та наявності поважних причин для поновлення пропущеного строку.
Наведені апелянтом обставини щодо невиконання рішення суду у справі № 560/3702/18, наявності права на відновлену індексацію пенсії, а також твердження про необхідність дослідження судом обставин інших судових справ № 560/2603/19, № 560/3999/20 та № 560/6242/22 стосуються матеріально-правового обґрунтування позовних вимог. Водночас такі обставини не можуть бути підставою для поновлення строку звернення до адміністративного суду, оскільки жодним чином не підтверджують існування об`єктивних, непереборних та незалежних від волі позивачки обставин, які унеможливлювали своєчасне звернення до суду.
Сам по собі факт посилання позивачки на наявність у неї права, яке, на її думку, не було реалізоване відповідачем, не звільняє її від обов`язку дотримуватися встановлених законом процесуальних строків. Право на судовий захист реалізується у порядку та строки, визначені процесуальним законом, а тому існування спірного матеріального права не виключає застосування положень статті 122 КАС України.
Безпідставними є також посилання апелянта на триваючий характер порушення права як підставу для незастосування шестимісячного строку звернення до суду.
Як правильно встановив суд першої інстанції, предметом спору у цій справі є ненарахування та невиплата індексації пенсії за конкретний період з 01.10.2020 по 28.02.2022. При цьому пенсія є щомісячним періодичним платежем, розмір якого є відомим особі під час кожної її виплати. Відтак саме з моменту отримання відповідної пенсійної виплати позивачка мала об`єктивну можливість дізнатися про її розмір та встановити, чи включено до нього спірні суми індексації.
Отже, саме лише твердження апелянта про триваючу бездіяльність відповідача не змінює моменту початку перебігу строку звернення до суду та не виключає застосування статті 122 КАС України. Інше тлумачення фактично нівелювало б встановлені законом процесуальні строки та суперечило б принципу правової визначеності.
Крім того, матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції неодноразово надавав позивачці можливість належним чином обґрунтувати поважність причин пропуску строку звернення до суду, однак подані нею заяви фактично містили лише незгоду із застосуванням процесуального строку та повторювали правову позицію щодо суті спору, не містячи нових обставин чи доказів, які могли б свідчити про існування об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені позивачкою обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду, а тому суд обґрунтовано повернув позовну заяву відповідно до вимог процесуального закону. 
Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до незгоди позивачки з правовою оцінкою спірних правовідносин та фактично спрямовані на переоцінку обставин, які не є предметом перевірки при вирішенні питання про повернення позовної заяви.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.    Канигіна Т.С.