Справа № 560/968/26
РІШЕННЯ
іменем України

15 вересня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулася до суду з позовом, у якому просить: визнати протиправним та скасувати протокол засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (далі – відповідач, ЦВЛК) №2025-1204-1205 від 04.12.2025 щодо перегляду причинного зв`язку травм, поранень, контузій, каліцтв, захворювань, у тому числі тих, які призвели до смерті; зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та переглянути встановлений причинний зв`язок захворювання та смерті старшого солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняти відповідне рішення із застосуванням Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин - редакції від 16.04.2021.
Згідно із позовною заявою, позивачка позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з таких підстав. 
Позивачка вважає, що постанова ЦВЛК, оформлена протоколом №2025-1204-1205 від 04.12.2025, є протиправною, оскільки ЦВЛК формально погодилася з постановою 11 Регіональної ВЛК від 03.07.2023 №2264 та не надала належної оцінки доводам і документам, поданим на підтвердження необхідності перегляду причинного зв`язку смерті її сина.
На обґрунтування позову позивачка, серед іншого, посилається на те, що ОСОБА_2 у період з 28.07.2022 по 31.12.2022, тобто до дня смерті, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Також позивачка зазначає, що у довідці про причину смерті від 02.01.2023 №60 причиною смерті вказано «вибухова травма внаслідок військових дій», тоді як ЦВЛК в оскаржуваному протоколі виходила з формулювання про гостру недостатність кровообігу та перенесений у минулому інфаркт міокарда.
Крім того, позивачка вказує на внутрішню суперечність у протоколі ЦВЛК: у розділі про проходження військової служби зазначено, що ОСОБА_2 звільнений із Збройних Сил України 31.12.2022, причина звільнення - смерть, однак у висновку лікаря-експерта вказано, що він звільнений з військової служби 31.12.2022 за сімейними обставинами.
Окремо позивачка стверджує, що ЦВЛК неправильно застосувала Положення №402 у часі, оскільки перевірка правильності постанови 11 Регіональної ВЛК від 03.07.2023 №2264 мала здійснюватися з урахуванням редакції Положення №402, чинної на момент прийняття цієї постанови, а не шляхом механічного застосування пізнішої редакції.
Позивачка також не погоджується з посиланням ЦВЛК на алкогольне сп`яніння, оскільки, на її думку, відповідач не встановив причинного зв`язку між наявністю алкоголю у крові та сечі ОСОБА_2 і смертю або захворюванням, що призвело до смерті.
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 . 
01.03.2022 ОСОБА_2 був призваний на військову службу за мобілізацією, а з 28.07.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . 
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2023 №1/2235/Г, ОСОБА_2 у період з 28.07.2022 по 31.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
03.07.2023 11 Регіональна ВЛК прийняла постанову, оформлену протоколом №2264, якою встановила причинний зв`язок у формулюванні: «Захворювання та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».
26.01.2025 представник позивачки звернулася до 11 Регіональної ВЛК з адвокатським запитом про надання належним чином засвідчених копій документів, на підставі яких було прийнято рішення у формі протоколу №2264 від 03.07.2023.
Листом від 19.02.2025 №718 11 Регіональна ВЛК повідомила, що при первинному вирішенні питання причинного зв`язку виходила з документів, наданих військовою частиною НОМЕР_1 , і звернула увагу на розбіжності між лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті. 
З огляду на ці розбіжності 11 РВЛК направила запит до ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» щодо уточнення причини смерті.
04.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до 11 Регіональної ВЛК із заявою про скасування витягу з протоколу №2264 від 03.07.2023 та складення нового витягу/постанови щодо пов`язаності поранення, причин смерті ОСОБА_2 із захистом Батьківщини.
25.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до ЦВЛК із заявою про скасування витягу з протоколу №2264 від 03.07.2023 та складення нового витягу/постанови щодо причинного зв`язку. 
До цієї заяви були додані: паспорт заявника, свідоцтво про народження, довідка про причину смерті №60, наказ військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 №63, відповідь 11 РВЛК №979 від 17.03.2025, лист ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» №1343 від 03.03.2025, довідка про безпосередню участь у заходах оборони України №1/2235/Г від 15.05.2023, витяг з протоколу №2264 від 03.07.2023 та свідоцтво про смерть.
Суд окремо зазначає, що серед додатків до заяви від 25.03.2025, поданої саме до ЦВЛК, рапорт від 31.12.2022 як окремий документ не зазначений. 
Водночас, вказаний рапорт наявний серед доказів, поданих до суду.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.11.2025 у справі №560/14169/25 було визнано протиправною бездіяльність ЦВЛК щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 та зобов`язано ЦВЛК розглянути її заяву про скасування рішення ВЛК, оформленого протоколом №2264 від 03.07.2023, з прийняттям постанови відповідно до пунктів 2.3.3–2.3.5 глави 2 розділу І Положення №402.
04.12.2025 ЦВЛК прийняла постанову, оформлену протоколом №2025-1204-1205, якою залишила постанову 11 Регіональної ВЛК від 03.07.2023 №2264 без змін.
Фактичний публічно-правовий спір у цій справі полягає не у встановленні судом медичної причини смерті ОСОБА_2 та не у самостійному визначенні судом належного формулювання причинного зв`язку.
Фактичний спір полягає у перевірці того, чи правомірно ЦВЛК, як суб`єкт владних повноважень у сфері військово-лікарської експертизи, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 залишила без змін постанову 11 Регіональної ВЛК від 03.07.2023 №2264 та дійшла висновку про відсутність підстав для її перегляду, скасування або прийняття іншої постанови.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з абзацом першим пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі - Положення №402 у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, служби у військовому резерві військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Верховний Суд у постанові від 16.04.2025 у справі №160/31586/23 зазначив, що ВЛК створюються для проведення військово-лікарської експертизи, а постанови ВЛК оформлюються, зокрема, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402, ЦВЛК має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я (установах), медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; запитувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів службового (спеціального) розслідування, матеріалів дізнання, досудового розслідування, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі запиту оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати, у разі необхідності, головних медичних фахівців Збройних Сил України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) і закладах охорони здоров`я (установах) організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд, військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу), військовозобов`язаних, резервістів; запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи (за необхідності); надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та інших осіб; розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).
Згідно з підпунктом 2.3.5 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402, рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Для оцінки повноважень ЦВЛК під час прийняття оскаржуваного рішення відповідача суд виходить із редакції Положення №402, чинної станом на 04.12.2025. 
Водночас, при перевірці правильності постанови 11 Регіональної ВЛК від 03.07.2023 №2264 ЦВЛК повинна була визначити матеріальні критерії Положення №402, чинні на дату прийняття первісної постанови, і мотивовано пояснити їх застосування.
Пункт 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 у редакції, на яку посилається позивачка як на чинну на час прийняття постанови 11 РВЛК від 03.07.2023, передбачав різні формулювання причинного зв`язку. 
Зокрема, підпункт «ґ» пункту 21.5 передбачав формулювання "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.
Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.
Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.
Станом на пізніші редакції Положення №402 пункт 21.5 також містить норму про те, що постанови ВЛК у формулюваннях, визначених підпунктами «д» та «е», не приймаються, якщо захворювання, у тому числі таке, що призвело до смерті військовослужбовця, є наслідком вживання або отруєння алкоголем, наркотичними, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії, що підтверджено відповідним медичним висновком.
У постанові від 25.09.2025 у справі №480/13255/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглядав спір щодо протоколу ЦВЛК про визначення причинного зв`язку захворювань і травм. 
Верховний Суд зазначив, що адміністративний суд не втручається у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями частини другої статті 2 КАС України, а питання визначення діагнозу і причинного зв`язку належить до повноважень ВЛК/ЦВЛК. Водночас суд вправі перевірити законність рішення ВЛК/ЦВЛК у межах дотримання процедури його прийняття.
У цій же постанові Верховний Суд наголосив, що одним із критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень є обґрунтованість. Рішення має містити конкретні фактичні й юридичні підстави, а також зрозумілі мотиви його прийняття. Ненаведення мотивів не дає суду змоги встановити дійсні підстави та причини, з яких орган дійшов відповідного висновку.
Також у постанові від 25.09.2025 у справі №480/13255/23 Верховний Суд дійшов висновку, що якщо протокол ЦВЛК є протиправним, ефективним способом захисту є визнання протиправною та скасування постанови ЦВЛК, оформленої протоколом, а також зобов`язання ЦВЛК повторно розглянути заяву разом з усіма наданими документами та з урахуванням висновків суду, оскільки визначення причинного зв`язку належить до повноважень ЦВЛК.
У постанові від 16.04.2025 у справі №160/31586/23 Верховний Суд зазначив, що ЦВЛК є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, має право витребовувати документи, переглядати постанови будь-якої ВЛК, а постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
У постанові від 26.02.2025 у справі №600/3273/22-а Верховний Суд також виходив із того, що ЦВЛК має повноваження щодо організації військово-лікарської експертизи, витребування документів, перегляду постанов ВЛК та прийняття постанов, які можуть бути оскаржені до суду.
У постанові від 10.02.2022 у справі №160/7153/20 Верховний Суд сформулював підхід, згідно з яким перевірка правильності рішення ВЛК виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду. 
Цей підхід повторений Верховним Судом у пізнішій практиці, зокрема у постанові від 25.09.2025 у справі №480/13255/23.
Так, суд насамперед зазначає, що предметом перевірки у цій справі є саме постанова ЦВЛК від 04.12.2025, оформлена протоколом №2025-1204-1205, а не первісна постанова 11 Регіональної ВЛК від 03.07.2023 №2264 як самостійний предмет оскарження.
Водночас, оскаржувана постанова ЦВЛК є результатом розгляду заяви позивачки про перегляд постанови 11 РВЛК. 
Тому суд перевіряє, чи ЦВЛК належно здійснила такий перегляд: чи врахувала документи, подані разом із заявою; чи надала оцінку істотним доводам заявниці; чи правильно визначила застосовну редакцію Положення №402; чи мотивувала висновок про відсутність підстав для зміни попередньої постанови.
При цьому, суд не вирішує питання про те, яка саме медична причина смерті ОСОБА_2 є правильною, і не встановлює самостійно формулювання причинного зв`язку.
Ці питання, безумовно, належать до компетенції ЦВЛК. 
Проте суд перевіряє, чи відповідає оскаржуване рішення критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
Адміністративний суд перевіряє правомірність рішення суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто виходячи з тих обставин, які існували на момент прийняття оскаржуваного рішення, і з тих мотивів, які сам суб`єкт владних повноважень поклав в основу цього рішення.
У цій справі це означає, що суд не може підміняти мотиви ЦВЛК новими аргументами, яких немає у протоколі від 04.12.2025. 
Так само суд не може визнавати протокол правомірним з підстав, які відповідач не навів у самому протоколі, або з урахуванням доказів, які не перебували у розпорядженні ЦВЛК на дату прийняття оскаржуваного рішення, якщо відповідач не довів неможливості їх отримання раніше.
Такий підхід узгоджується з абзацом другим частини другої статті 77 КАС України.
Так, з матеріалів справи вбачається, що разом із заявою від 25.03.2025 до ЦВЛК позивачка подала, зокрема, довідку про причину смерті №60, лікарське свідоцтво про смерть №60, наказ військової частини НОМЕР_1 №63, відповідь 11 РВЛК №979, лист ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» №1343, довідку про безпосередню участь у заходах оборони України №1/2235/Г, витяг з протоколу №2264 та свідоцтво про смерть.
Натомість у протоколі ЦВЛК серед розглянутих документів прямо зазначено шість документів. 
Серед них відсутня окрема згадка про довідку про причину смерті №60 як самостійний документ, хоча саме на суперечності між цією довідкою та лікарським свідоцтвом про смерть ґрунтувалася заява позивачки.
Суд не стверджує, що довідка про причину смерті №60 сама по собі зумовлює обов`язок ЦВЛК прийняти інше формулювання причинного зв`язку. 
Водночас, оскільки цей документ був поданий до ЦВЛК і прямо стосувався предмета заяви, відповідач мав обов`язок надати йому оцінку або мотивовано пояснити, чому він не впливає на висновок про правильність постанови 11 РВЛК.
Невідображення відповідачем у протоколі аналізу цього документа та відсутність мотивів його відхилення свідчать про недостатню обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Щодо рапорту від 31.12.2022, суд зазначає про таке. 
Рапорт командира 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 наявний у матеріалах судової справи. 
З нього вбачається, що близько 05:00 31.12.2022 ОСОБА_2 був виявлений без ознак життя, медичний працівник констатував смерть, ознак алкогольного сп`яніння та насильницької смерті не виявлено, попередньою причиною смерті зазначено гостру коронарну недостатність.
Однак із переліку додатків до заяви від 25.03.2025, поданої до ЦВЛК, не вбачається, що цей рапорт як окремий документ подавався відповідачу до прийняття оскаржуваного протоколу.
Тому суд не покладає на ЦВЛК обов`язок оцінити саме цей рапорт як окремий документ, оскільки судом не встановлено, що він перебував у розпорядженні відповідача станом на 04.12.2025.
Разом із тим, сама ЦВЛК у протоколі послалася на матеріали службового розслідування, але не конкретизувала, які саме матеріали були досліджені, які обставини з них встановлено та як вони співвідносяться з доводами заявниці.
Отже, недолік оскаржуваного рішення полягає не в тому, що ЦВЛК не оцінила саме рапорт від 31.12.2022, а в тому, що відповідач, пославшись на матеріали службового розслідування, не розкрив їх змісту, значення та впливу на прийнятий висновок.
Із приводу внутрішньої суперечності оскаржуваного рішення відповідача, суд вказує на таке. 
В протоколі ЦВЛК одночасно зазначено, що ОСОБА_2 звільнений із Збройних Сил України 31.12.2022, причина звільнення - смерть, і водночас у висновку лікаря-експерта вказано, що він звільнений з військової служби 31.12.2022 за сімейними обставинами.
Суд не надає цій обставині медичної оцінки. 
Однак така суперечність є істотною з погляду якості встановлення фактичної основи оскаржуваного рішення. 
Суд виходить з того, що, оскільки оскаржуване рішення стосується саме перегляду причинного зв`язку захворювання та смерті військовослужбовця, обставини звільнення та смерті мають істотне значення.
У той же час, відповідач не пояснив цю суперечність і не навів мотивів, з яких вона не впливає на правильність прийнятого рішення. 
Це додатково свідчить про невідповідність оскаржуваного рішення відповідача критерію обґрунтованості.
Щодо застосування Положення №402 у часі, суд виходить із таких міркувань. 
ЦВЛК у протоколі зазначила, що постанова 11 Регіональної ВЛК від 03.07.2023 №2264 прийнята правильно відповідно до підпункту «є» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402. 
Водночас, у мотивувальній частині протоколу ЦВЛК послалася на положення пункту 21.5 щодо неможливості прийняття постанов у формулюваннях, визначених підпунктами «д» та «е», якщо захворювання або смерть є наслідком вживання чи отруєння алкоголем, наркотичними, токсичними чи отруйними речовинами.
Такий виклад не дає можливості встановити: яку саме редакцію Положення №402 застосувала ЦВЛК; яке саме формулювання пункту 21.5 ЦВЛК вважала належним; чому ЦВЛК послалася на підпункт «є», одночасно мотивуючи рішення нормами щодо підпунктів «д» та «е»; чи відмежувала ЦВЛК процедуру розгляду заяви у 2025 році від матеріальної оцінки правомірності постанови 11 РВЛК, прийнятої 03.07.2023.
Суд зазначає, що ЦВЛК, переглядаючи постанову 11 Регіональної ВЛК від 03.07.2023 №2264, повинна була чітко визначити, за якою редакцією Положення №402 оцінюється правомірність первісної постанови.
Процедура розгляду заяви ЦВЛК регулюється нормами, чинними на дату прийняття оскаржуваного рішення, тобто станом на 04.12.2025. 
Натомість матеріальна оцінка правильності постанови 11 РВЛК від 03.07.2023 має здійснюватися з урахуванням нормативного регулювання, чинного на дату її прийняття.
Оскаржуване рішення відповідача такого розмежування не містить, хоча позивачка прямо ставила питання про неправильне застосування Положення №402 у часі.
За таких обставин, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення відповідача не містить належного мотивування щодо застосування Положення №402 у часі.
Із приводу посилання ЦВЛК на алкогольне сп`яніння ОСОБА_2 , суд зазначає про таке. 
ЦВЛК послалася на лист ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» від 03.03.2025 №1343, згідно з яким при судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,10 г/л у крові та 2,98 г/л у сечі.
Однак наявність алкоголю у крові та сечі сама по собі не є тотожною встановленню того, що захворювання або смерть були наслідком вживання чи отруєння алкоголем у розумінні пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402.
Суд не встановлює самостійно, чи перебував алкоголь у причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_2 . 
Це питання належить до компетенції ЦВЛК як спеціального органу військово-лікарської експертизи.
Однак суд перевіряє, чи ЦВЛК належно мотивувала своє оскаржуване рішення. 
При цьому, в оскаржуваному рішенні відповідача відсутнє чітке пояснення, який саме медичний висновок підтверджує не лише факт наявності алкоголю, а саме причинний зв`язок між алкоголем та захворюванням або смертю, що призвело до відмови у перегляді постанови 11 РВЛК.
Тому мотивування ЦВЛК у цій частині є недостатнім.
Щодо розподілу обов`язку доказування в цій справі, суд вказує на таке. 
Суд виходить з того, що, виходячи зі сталої практики Верховного Суду в аналогічних спорах, позивачка у цій справі повинна була довести: наявність у неї правового інтересу у перегляді причинного зв`язку смерті сина; факт звернення до ЦВЛК із заявою від 25.03.2025; зміст документів, поданих разом із цією заявою; факт прийняття ЦВЛК оскаржуваного рішення; ті обставини, які, на її думку, свідчать про необґрунтованість або протиправність оскаржуваного рішення.
Ці обставини позивачка підтвердила належними письмовими доказами.
Відповідач, відповідно до частини другої статті 77 КАС України, повинен був довести правомірність оскаржуваного рішення, зокрема те, що ЦВЛК: розглянула всі істотні документи, подані разом із заявою від 25.03.2025; надала оцінку суперечностям між документами щодо причини смерті; правильно визначила редакцію Положення №402, яка підлягала застосуванню; мотивовано пояснила, чому постанова 11 РВЛК від 03.07.2023 №2264 є правильною; належно обґрунтувала юридичне значення алкогольного сп`яніння для висновку про відсутність підстав для перегляду причинного зв`язку.
Зі змісту оскаржуваного рішення суд не вбачає, що відповідач довів ці обставини.
Із приводу дискреції ЦВЛК, суд виходить із такого. 
Так, ЦВЛК зберігає дискрецію у питаннях медико-експертної оцінки, вибору належного формулювання причинного зв`язку та оцінки медичних документів. 
Суд не може замінити собою ЦВЛК і самостійно встановити, що смерть ОСОБА_2 пов`язана саме із захистом Батьківщини, або визначити конкретне формулювання постанови.
Водночас, дискреція ЦВЛК не є абсолютною. 
Вона не охоплює право: ігнорувати істотні документи; не відповідати на ключові доводи заявника; не визначати застосовну редакцію нормативного акта; допускати внутрішні суперечності в рішенні; ухвалювати немотивований акт.
Отже, підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача є не незгода суду з медичним висновком ЦВЛК, а невідповідність такого рішення критеріям обґрунтованості, мотивованості та належної реалізації владних повноважень відповідачем у спірних правовідносинах.
З огляду на викладене вище, оцінивши матеріали справи у їх сукупності, суд доходить висновку, що постанова ЦВЛК, оформлена протоколом №2025-1204-1205 від 04.12.2025, не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, оскільки: не містить належної оцінки довідки про причину смерті №60, яка була серед документів, поданих до ЦВЛК; не пояснює співвідношення довідки про причину смерті, лікарського свідоцтва про смерть, листа ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» та матеріалів службового розслідування; містить внутрішню суперечність щодо підстави звільнення ОСОБА_2 ; не визначає чітко редакцію Положення №402, застосовану при оцінці правильності постанови 11 РВЛК від 03.07.2023 №2264; не містить достатнього мотивування щодо юридичного значення алкогольного сп`яніння для висновку про відсутність підстав для перегляду причинного зв`язку.
За таких обставин, у цій справі перша позовна вимога підлягає задоволенню повністю.
Друга позовна вимога підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Суд може зобов`язати ЦВЛК повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.03.2025 разом з усіма наданими нею документами та прийняти нове мотивоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні суду.
Водночас, суд не може зобов`язати ЦВЛК прийняти наперед визначене рішення щодо конкретного формулювання причинного зв`язку захворювання та смерті ОСОБА_2 , оскільки це належить до компетенції ЦВЛК.
Такий спосіб захисту відповідає актуальній практиці Верховного Суду в аналогічних спорах щодо рішень ЦВЛК, зокрема постанові від 25.09.2025 у справі №480/13255/23, у якій Верховний Суд визнав ефективним способом захисту саме скасування постанови ЦВЛК, оформленої протоколом, і зобов`язання ЦВЛК повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду.
Інші аргументи позивачки не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів позивачки, то суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України від 04 грудня 2025 року, оформлену протоколом №2025-1204-1205 засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо перегляду причинного зв`язку травм, поранень, контузій, каліцтв, захворювань, у тому числі тих, які призвели до смерті старшого солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.03.2025 щодо перегляду постанови 11 Регіональної військово-лікарської комісії, оформленої протоколом №2264 від 03.07.2023, про причинний зв`язок захворювання та причини смерті старшого солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з усіма наданими нею документами та з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач: | Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України (вул. Госпітальна, 16,м. Київ,01133 , код ЄДРПОУ - 08356179)
Головуючий суддя | | Є.В. Печений