Справа № 462/2129/26 Головуючий у 1 інстанції: Постригач О.Б. 
Провадження № 33/811/1062/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю захисника – адвоката Савки Т.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Савки Тараса Володимировича на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 25 травня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн (сорок тисяч вісімсот гривень) з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років без конфіскації транспортного засобу.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 665,60 грн. судового збору.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 07.03.2026 року близько 02 год. 30 хв. на вул. Городоцькій, 132, у м. Львові, керував транспортним засобом марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім цього, ОСОБА_1 , 07.03.2026 року близько 02 год. 30 хв. на вул. Городоцькій, 132, у м. Львові, будучи позбавленим права керування транспортним засобом повторно протягом року керував транспортним засобом марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 2.1.а. ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 - адвокат Савка Т.В.подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у діях події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суддею першої інстанції при винесені постанови порушено норми процесуального права, та не правильно застосовано норми матеріального права.
Зазначає, що патрульний поліцейський всупереч вимогам норм чинного законодавства не роз`яснив  ОСОБА_1 право на проходження огляду в медичному закладі.
Стверджує, що у протоколі не зазначено ознак алкогольного сп`яніння.
Вказує, що суд безпідставно застосував адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, так як ОСОБА_1 ніколи не мав права керування транспортним засобом.
Звертає увагу на те, що на підтвердження повторності вчинення адміністративного правопорушення працівниками поліції до адміністративного матеріалу всупереч п. 3 Розділу І Інструкції від 07.11.2015 року №1395 не долучено копії постанови, яка набрала законної сили про притягнення до адміністративної відповідальності протягом року за правопорушення передбачені ч.ч. 1-4 ст. 126 КУпАП ( долучена працівником поліції довідка лише підтверджує факт винесення постанови).
Заслухавши виступ захисника – адвоката Савки Т.В. який не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 та підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 608297 від 07.03.2026 року, ЕПР1 № 608310 від 07.03.2026 року, Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 07.03.2026 року, результат тесту № 2264 з приладу «Drager Alcotest 6820» прилад № ARHF-0060 від 07.03.2026 року, рапортами від 07.03.2026 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.03.2026 року, довідкою старшого інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП капітана поліції Христини Попович від 09.03.2026 року, відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.
Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. 
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Із відеозапису з нагрудних камер поліцейських, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 на запитання поліцейського про те, чи погоджується він з результатами тесту «Драгер», повідомив, що погоджується, пояснивши це тим, що святкував третій день народження своєї команди (камера 471918, clip-0, часові відмітки 02:40:18, 02:41:50-02:41:54, камера 474217, clip-0, часові відмітки 02:56:59).
Твердження сторони захисту про те, що у протоколі не зазначено ознак алкогольного сп`яніння, не спростовують факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Перевіряючи аргументи сторони захисту щодо неможливості застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом як до особи, яка такого права не мала, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Суд першої інстанції врахував вказані положення КУпАП та обґрунтовано встановив, що більш серйозним є передбачене ч.5 ст.126 КУпАП правопорушення, та наклав стягнення на ОСОБА_1 в межах передбаченої ч.5 ст.126 КУпАП санкції.
Зокрема, санкцією вказаної частини статті КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами.
Санкція ч.5 ст.126 КУпАП є безальтернативною та передбачає обов`язкове накладення на правопорушника стягнення як у виді штрафу в певному розмірі так і у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.
Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст.ст. 33, ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Так, слід взяти до уваги, що норми чинного КУпАП не встановлюють будь-яких обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті КУпАП, особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керування транспортними засобами.
При цьому санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативною стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування та вилучення транспортного засобу.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 зазначила, що суд може призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винною у порушенні правил безпеки дорожнього руху, незалежно від того, чи мала вона посвідчення водія на момент вчинення правопорушення.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статті КУпАП, і полягає у забороні керування транспортними засобами.
Позбавлення права керування транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст. 23 КУпАП.
Постанова ж Пленуму Верховного Суду України, на яку посилається апелянт, була ухвалена тоді, коли ст. 126 КУпАП була у іншій редакції і не передбачала відповідальності за вчинення даного правопорушення. 
Окрім того, на обґрунтування такого свого твердження апелянт посилається на постанову Верховного суду від 29 березня 2023 року у справі № 145/932/20.
Проте, апеляційний суд при вирішенні цього питання вважає за доцільне застосувати більш пізню практику Верховного суду, а саме – постанову від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, де Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Регулярні порушення, особливо керування транспортом особою, що не має та ніколи не отримувала посвідчення водія, створюють серйозну загрозу для громадськості та виправдовують застосування такої санкції, як позбавлення права керування транспортними засобами. У таких ситуаціях суду слід виходити із принципу захисту безпеки громадян та попередження правопорушень, оскільки, наявність права керування як офіційного документа не є єдиною умовою для застосування санкції позбавлення права керування транспортними засобами – більш важливою є необхідність забезпечення безпеки на дорогах.
Посилання апелянта про те, що на підтвердження повторності вчинення адміністративного правопорушення працівниками поліції до адміністративного матеріалу всупереч п. 3 Розділу І Інструкції від 07.11.2015 року №1395 не долучено копії постанови, яка набрала законної сили про притягнення до адміністративної відповідальності протягом року за правопорушення передбачені ч.ч. 1-4 ст. 126 КУпАП ( долучена працівником поліції довідка лише підтверджує факт винесення постанови), не спростовують факту правопорушення з огляду на таке.
Відповідно до п. 5 розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.
Тобто, аналіз вищевказаної норми дає підстави стверджувати, що до матеріалів справи в обов`язковому порядку долучається довідка про повторність. Вимоги для долучення інших документів відсутні.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчиненні ним адміністративні правопорушення та є способом його самозахисту. 
Таким чином, ані в апеляційній скарзі, ані під час розгляду справи судом апеляційної інстанцій апелянт не навів переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_1 як і події, так і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.
Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено. 
Тому підстав для скасування постанови судді Залізничного районного суду м. Львова від 25 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 25 травня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Савки Тараса Володимировича – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя   М.Ф. Романюк