Справа № 138/28/26
Провадження № 22-ц/801/1461/2026
Категорія: 55
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року | Справа № 138/28/26 | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
за участю секретаря судового засідання Кулішко Б. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті недоотриманих сум пенсії та зобов`язання здійснити виплату недоотриманої пенсії, 
за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене 06 квітня 2026 року суддею цього суду Воробйовим В. В. у м. Вінниця, дата складення повного тексту відповідає даті його ухвалення,
УСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті недоотриманих сум пенсії та зобов`язання здійснити виплату недоотриманої пенсії.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачка з 01.11.2023, після смерті свого чоловіка - майора Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 , отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Зазначена виплата призначена їй на підставі статей 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 30% від грошового забезпечення померлого чоловіка.
На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 у справі №120/7046/20-а, яке набрало законної сили 26.01.2021, ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснило перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_2 з 01.01.2018 у розмірі 90% грошового забезпечення, але суму недорахованої пенсії за період з 01.01.2018 по 01.02.2021 не доплатило.
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі №120/10231/23, яке набрало законної сили 22.09.2023, ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснило перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_2 у розмірі 90% грошового забезпечення, на підставі довідки про грошове забезпечення від 12.06.2023 №11/18571, виданою Адміністрацією державної прикордонної служби України із врахуванням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, однак суму доплати недорахованої пенсії за період з 01.02.2022 по вересень 2023 року знову не доплатило.
З метою оформлення спадщини позивачка звернулась до приватного нотаріуса, яка отримала відповідь від відповідача про те що, за пенсійною справою ОСОБА_2 недотримана пенсія відсутня.
Крім того, 20.09.2025 позивачка безпосередньо звернулась із заявою до відповідача про виплату їй сум недоотриманої пенсії її померлого чоловіка на підставі рішень Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 у справі №120/7046/20-а та від 18.09.2023 у справі №120/10231/23, однак отримала відмову та пропозицію звернутися до суду для вирішення цього питання.
Відтак ОСОБА_1 просила визнати дії ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправними щодо відмови у виплаті неодержаних сум пенсії її покійного чоловіка та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на неотриману ОСОБА_2 пенсію відповідно до рішень суду у справі № 120/7046/20-а від 24.12.2020 та у справі №120/10231/23 від 18.09.2023.
06 квітня 2026 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області вказаний вище позов задоволено частково. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , відповідно до рішень суду за справами №120/7046/20-а від 24.12.2020, №120/10231/23 від 18.09.2023.
У решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, через підсистему «Електронний суд» ГУ ПФУ у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що кошти, які нараховані на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду у справах № 120/7046/20-а, №120/10231/23 в сумі 49140,00 грн та 213697,85 грн, включено до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України.
Вказана заборгованість буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами статті 8 Закону № 2262 встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Власні кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, що передбачено статтею 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).
Незгода позивачки з тим, як держава врегулювала ці правовідносини, не може слугувати переконливим аргументом щодо дій суб`єкта владних повноважень, як і не може бути підставою для того, щоб не виконувати, не дотримуватися приписів законодавства. Зміна виконання судового рішення щодо стягнення з ГУ ПФУ в Вінницькій області на користь позивачки недоотриманої за життя її померлого чоловіка суми заборгованості по пенсії не призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування Державою витрат по виплаті заборгованості з пенсійних виплат.
Також апелянт вважає, що була порушена предметна юрисдикція, оскільки даний спір має розглядатися за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, тому позивачу необхідно звертатись до Вінницького окружного адміністративного суду, а не до суду загальної юрисдикції.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апеляційний суд згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом установлено, що 30.10.1976 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Могилів-Подільському міському відділі РАЦС Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №232. Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (а.с. 12). 
Рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду:
від 24.12.2020 у справі №120/7046/20-а адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_2 під час її перерахунку з 90% до 70% сум грошового забезпечення. Також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум (а.с. 56-57);
від18.09.2023 у справі №120/10231/23 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо нездійснення ОСОБА_2 з 01.02.2022 року перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки від 12.06.2023 року №11/18571 - виданої Адміністрацією державної прикордонної служби України. Також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.02.2022 року ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% грошового забезпечення з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 12.06.2023 р. №11/18571 - виданої Адміністрацією державної прикордонної служби України, відповідно до вимог статей 43, 63 Закону України № 2262-12 від 09.04.92 року "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.91 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з врахуванням раніше виплачених сум (а.с. 54-55).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 13).
ГУ ПФУ у Вінницькій області, розглянувши заяви та звернення ОСОБА_1 , які надійшли на вебпортал ПФУ 26.12.2023, повідомило останній, що відсутні підстави для здійснення перерахунку її пенсії з 01.11.2023 (дати призначення пенсії в разі втрати годувальника) з урахуванням складових грошового забезпечення, зазначених у наданій довідці про розмір грошового забезпечення. 
Оскільки ОСОБА_1 не є стороною у судовому рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 23.05.2022 у справі №120/304/22-а, то перерахунок з урахуванням грошового забезпечення, зазначеного в довідці №11/6896 від 07.12.2021, виданої Адміністрацією державної прикордонної служби України, їй не проводився.
Також роз`яснено, що в разі незгоди ОСОБА_1 має право звернутися безпосередньо до суду (а.с. 15-16).
23.07.2025 у відповіді на запит приватного нотаріуса ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило, що за пенсійною справою ОСОБА_2 , який отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоотримана пенсія відсутня. За виплатою недоотриманої пенсії члени сім`ї не зверталися. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (а.с. 17).
20.09.2025 ОСОБА_1 звернулася із заявою на вебпортал ПФУ про виплату їй сум недоотриманої пенсії її померлого чоловіка та 29.09.2025 отримала відповідь про те, що зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. У разі відсутності поданої заяви протягом 6 місяців після смерті пенсіонера, питання щодо виплати доплати, нарахованої на виконання судового рішення, вирішується в судовому порядку (а.с. 18-19, 20).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 у справі № 120/7046/20-а та від 18.09.2023 у справі №120/10231/23 ГУ ПФУ у Вінницькій області не виплатило суми пенсії ОСОБА_2 , які в подальшому залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, тому суд вважав, що його дружина ОСОБА_1 згідно зі ст. 1227 ЦК України має право на ці суми пенсії, а тому заявлена нею вимога про стягнення грошових коштів з органів пенсійного фонду підлягає задоволенню і є ефективним засобом поновлення її порушених прав.
У той же час, суд вважав, що позовна вимога в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті успадкованої після смерті чоловіка недоотриманої пенсії, належної останньому за життя, не підлягає задоволенню, оскільки не є ефективним способом захисту у правовідносинах, що склалися та не призведе до відновлення порушених прав позивача на отримання у спадщину належних спадкодавцеві за життя сум пенсії. Рішення суду у цій частині фактично не оскаржується, а тому з огляду на положення ч.1 ст. 367 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції не переглядається.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
На підставі ч. 1-3 ст. 52 Закону сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. 
За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
З огляду на положення ст. 1218, 1219, 1227 ЦК України спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку.
Положення ч. 3 ст. 52 Закону та ст. 1227 ЦК України узгоджуються з положеннями ч.1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону, які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі № 428/6685/19.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на виконання рішеннь Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 у справі № 120/7046/20-а та від 18.09.2023 у справі № 120/10231/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не виплатило суми пенсії ОСОБА_2 , які вподальшому залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, тому його дружина  ОСОБА_1  згідно зі ст. 1227 ЦК України має право на належні її суми пенсії.
При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що виплата суми недоотриманої пенсії мала бути виконана в порядку черговості надходження коштів до фонду, оскільки невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень ст. 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Що стосується доводів апеляційної скарги про підсудність даного спору адміністративному суду, то колегія суддів зазначає наступне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У пункті 7 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 826/2840/17 зазначено, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
У свою чергу приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право майнового або особистого характеру на конкретний об`єкт цивільних правовідносин, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
У цій справі предметом позову є майнова вимога позивачки стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, а саме пенсійні виплати, які нараховані, але не виплачені спадкодавцю. Таким чином, спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Зрештою, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, що, в свою чергу, не дає підстав для висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, понесені скаржником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести на його рахунок.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2026 року – залишити без змін.
Понесені скаржником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, судові витрати залишити за ним.
Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий       О. В. Ковальчук
Судді:        О. Ю. Береговий 
О. С. Панасюк