| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/47442/23 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді: Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
при секретарі судового засідання: Андрейченко К.Е.,
за участю учасників судового процесу:
від позивача (апелянта):  Бойко Г.Є. , Мартинюк О.М.;
від відповідача: Вірченко Ю.М.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників про ОСОБА_2 , як боржника за виконавчими провадженнями № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_2 , як боржника за виконавчими провадженнями № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю. 
Суд першої інстанції виходив із того, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" не належить до підстав виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, визначених частиною сьомою статті 9 цього Закону, а судове рішення про звернення стягнення залишається невиконаним.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, її статус майнового поручителя, який відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» відповідає виключно в межах вартості предмета іпотеки, фактичне виконання рішення в частині земельних ділянок, переданих стягувачу 12 листопада 2021 року, а також на неможливість та недопустимість його виконання в частині квартир, розташованих на тимчасово окупованій території.
Крім того, апелянт зазначає про порушення її права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, унаслідок фактичного створення для неї статусу постійного боржника.
З огляду на наведене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні, продовживши строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін.
Відповідач направив до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошує на тому, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга ОСОБА_2 безпідставною, зазначаючи, що скаржниця не навела конкретних доводів щодо неправильного чи неповного дослідження доказів та застосування норм права. Посилання на заборону вчинення виконавчих дій на тимчасово окупованих територіях є необґрунтованими, оскільки відповідні виконавчі провадження були відкриті до набрання чинності такими положеннями, а постанови про їх відкриття не оскаржувалися, і законодавство не передбачає виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників у зв`язку з поверненням виконавчих документів за пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач також наголошує на обов`язковості виконання судових рішень та тривалому невиконанні скаржницею судового рішення
Також відповідачем направлено до апеляційного суду додаткові пояснення у справі. 
11 серпня 2026 року представники сторін, беручи участь у судовому засіданні, підтримали викладені ними правові позиції.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів встановила такі обставини. Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11 серпня 2016 року у справі № 370/756/15-ц звернено стягнення на передане ОСОБА_2 в іпотеку майно - чотири квартири в будинку АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки з кадастровими номерами 3222755102:02:015:0001 і 3222755102:02:015:0002 у Макарівському районі Київської області - для задоволення вимог Національного банку України за генеральним кредитним договором про надання стабілізаційного кредиту від 21 листопада 2013 року № 04. ОСОБА_2 виступає майновим поручителем і боржником за кредитним зобов`язанням не є.
За виданим на виконання цього рішення виконавчим документом відкривалися три виконавчі провадження. Виконавче провадження № НОМЕР_2 відкрито 13 січня 2017 року, а 07 листопада 2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Виконавче провадження № НОМЕР_3 відкрито 15 вересня 2020 року; у його межах 12 листопада 2021 року земельні ділянки передано Національному банку України в рахунок погашення боргу на суму 8 209 730,20 грн шляхом заліку забезпечених вимог, після чого 19 листопада 2021 року виконавчий документ повернуто стягувачу на тій самій підставі. Виконавче провадження № НОМЕР_4 відкрито 10 лютого 2022 року, а 28 травня 2022 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 названого Закону у зв`язку з неможливістю звернення стягнення на майно, розташоване на тимчасово окупованій території.
Звернення стягнення на квартири в місті Донецьку є неможливим: місто з 07 квітня 2014 року віднесене до тимчасово окупованих територій, а статтею 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та пунктом 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" встановлено заборону вжиття заходів примусового виконання щодо такого майна. Відомості про ОСОБА_2 як боржника внесено до Єдиного реєстру боржників 13 січня 2017 року та не виключені. З 28 травня 2022 року стягувач виконавчий документ повторно до виконання не пред`являв.
Спір щодо невиключення відомостей про особу з Єдиного реєстру боржників є публічно-правовим і розглядається за правилами адміністративного судочинства, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 20 червня 2024 року у справі № 160/16997/23. Цей спір відмежовується від спорів про зняття арешту з майна, які належать до цивільної юрисдикції; предметом цього позову є виключно записи в Єдиному реєстрі боржників, а не зняття обтяжень із конкретного майна.
Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, а за частиною сьомою цієї статті виключаються одночасно з постановою про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Повернення виконавчого документа за пунктом 9 частини першої статті 37 до цього переліку не входить і автоматичного виключення відомостей не зумовлює. Цей висновок суду першої інстанції є правильним, проте спору не вичерпує.
ОСОБА_2 є майновим поручителем. За статтею 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Її відповідальність обмежена іпотечним майном, і проти звернення стягнення на це майно вона не заперечує.
Іпотека квартир зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно незалежно від Єдиного реєстру боржників, і виключення відомостей із реєстру боржників іпотеку не припиняє. Вимоги Національного банку України залишаються забезпеченими іпотекою, а право пред`явити виконавчий документ до виконання повторно зберігається: за частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення документа у зв`язку зі встановленою законом забороною щодо звернення стягнення строк його пред`явлення обчислюється з дня закінчення дії такої заборони, а за Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-IX перебіг відповідних строків переривається і вони встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. А отже від виключення відомостей із реєстру боржників стягувач не втрачає ні забезпечення, ні права на виконання.
Натомість запис у Єдиному реєстрі боржників вимог стягувача не забезпечує. Мета ведення реєстру, визначена частиною першою статті 9 Закону України "Про виконавче провадження", полягає в оприлюдненні інформації про невиконані майнові зобов`язання та запобіганні відчуженню боржником майна. Щодо іншого майна ОСОБА_2 - частки у статутному капіталі, інших активів, доступу до кредитування - ця мета не діє: з огляду на межі відповідальності майнового поручителя стягувач не має і не може мати до такого майна жодних вимог. Запис у реєстрі обмежує розпорядження саме тим майном, на яке стягувач претендувати не вправі.
Неможливість звернення стягнення на квартири зумовлена тимчасовою окупацією міста Донецька, тобто обставиною на стороні стягувача, позбавленого можливості реалізувати іпотеку. Стягувач захищений збереженою іпотекою і не позбавлений права дочекатися припинення дії заборони, не потребуючи для цього перебування ОСОБА_2 в реєстрі боржників. Перебування ж у реєстрі покладає весь тягар очікування деокупації - строк якої законом пов`язаний із припиненням або скасуванням воєнного стану і від волі ОСОБА_2 не залежить - саме на боржника, причому щодо майна, до якого стягувач інтересу не має. Отже, відповідальність за відсутність у стягувача можливості реалізувати стягнення фактично покладено на боржника.
Виконавчий документ востаннє повернуто стягувачу 28 травня 2022 року, і станом на день ухвалення оскаржуваного рішення стягувач його повторно до виконання не пред`являв понад три роки. Оскільки строк такого пред`явлення прив`язаний до невизначеного в часі моменту припинення дії заборони,- перебування ОСОБА_2 в Єдиному реєстрі боржників набуло безстрокового характеру. Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують право мирно володіти своїм майном; втручання у це право допустиме за умови, що воно здійснене на законній підставі, переслідує легітимну мету і забезпечує справедливий баланс між загальним інтересом і вимогами захисту прав особи, не покладаючи на неї індивідуального та надмірного тягаря. На необхідності такого балансу та неприпустимості надмірного індивідуального тягаря наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема в рішенні у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції". Продовжуване перебування ОСОБА_2 в реєстрі боржників обмежує її право розпоряджатися майном, до якого стягувач вимог не має, є безстроковим і не зумовлене її поведінкою, тоді як легітимна мета захисту вимог стягувача досягається іпотекою незалежно від цього запису. За таких умов справедливий баланс порушено, а на ОСОБА_2 покладено індивідуальний і надмірний тягар.
За статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а за статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. З огляду на непропорційність продовжуваного перебування ОСОБА_2 в Єдиному реєстрі боржників обов`язок виключити відповідні відомості випливає безпосередньо з гарантій статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а тривале невиключення є протиправною бездіяльністю відповідача. Належний механізм такого виключення передбачено пунктом 23 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, який допускає виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.
Решта доводів сторін наведеного висновку не спростовують. Посилання апелянта на фактичне виконання рішення в частині земельних ділянок про повне виконання виконавчого документа не свідчить, оскільки звернення стягнення на квартири не здійснено; це, однак, оцінки пропорційності не змінює. Захист права ОСОБА_2 забезпечується виключенням відомостей із Єдиного реєстру боржників, при цьому право стягувача пред`явити виконавчий документ до виконання повторно після припинення дії заборони і, відповідно, повторного внесення відомостей про боржника до реєстру зберігається.
Таким чином, суд першої інстанції, правильно встановивши відсутність визначених частиною сьомою статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" підстав для автоматичного виключення, не надав оцінки межам відповідальності майнового поручителя та пропорційності продовжуваного перебування позивача в реєстрі боржників, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про відсутність порушення її прав. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. А отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2  - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року -скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622) щодо невиключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) як боржника за виконавчими провадженнями № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4.
Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_2 як боржника за виконавчими провадженнями НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

Є.Д. Кравченко

(повний текст постанови суду виготовлено 17 серпня 2026 року)