Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.07.2026  	Справа №607/701/26 Провадження №2/607/2715/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Лазоренко Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, у якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача матеріальну та моральну шкоду в розмірі 499344,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 13.05.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020210010001183 про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України. 20.05.2020 у даному кримінальному провадженні винесено постанову про зміну кваліфікації вчиненого правопорушення з ч.2 ст.194 КК України на ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України. 21.05.2020 слідчим слідчого відділу Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Парфенюка Д.В. повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України. 14.08.2020 слідчим слідчого відділу Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області складено, а 17.08.2020 прокурором Тернопільської окружної прокуратури затверджено та направлено на розгляд до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області обвинувальний акт у вчиненні ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024 у справі №607/13701/20, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22.05.2024, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Позивач незаконно перебував під слідством та судом з 21.05.2020 (день повідомлення позивачу про підозру) по 22.05.2024 (день набрання законної сили виправдувальним вироком суду), тобто 48 місяців і 1 день, у зв`язку з чим на його користь підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди в розмірі не менш, як 415344 грн (8647 грн ? 48 місяців + 288 грн (пропорційна частка за 1 день)).
Також під час перебування під слідством та судом позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу. У кримінальному провадженні №12020210010001183 від 13.05.2020 захисниками позивача Парфенюка Д.В. під час слідства та суду були адвокати Варода Павло Борисович та Бакалець Ігор Гнатович. 20.05.2020 між позивачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його батько ОСОБА_2 , та адвокатом Бакальцем І.Г. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Цього ж дня сторони підписали додаток №1 до договору, відповідно до якого вартість наданих адвокатом послуг у кримінальному провадженні №12020210010001183 визначено у розмірі 42000 грн. Факт виконання договору підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру від 20.05.2020 №28, згідно з якою ОСОБА_3 сплатив адвокату Бакальцю І.Г. грошові кошти в сумі 42000 грн. 21.05.2020 між позивачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його батько ОСОБА_2 , та адвокатом Вародою П.Б. було укладено ще один договір про надання професійної правничої допомоги. 22.05.2020 сторони підписали додаток №2 до цього договору, згідно з яким погодили вартість правничої допомоги у тому ж кримінальному провадженні у розмірі 42000 грн. Факт виконання договору підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера від 24.05.2020 №24/5/25-1, згідно з якою ОСОБА_1 сплатив адвокату Вароді П.Б. відповідну суму. Таким чином, загальна сума витрат позивача ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу у межах кримінального провадження №12020210010001183 склала 84000 грн, що підлягає компенсації як майнова шкода, завдана незаконним кримінальним переслідуванням.
Ухвалою судді від 15.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
У відзиві на позов представник Державної казначейської служби України Качор В.В. просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначила, що казначейство не є належним відповідачем у справі, оскільки згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин. Крім того, вважає, що розмір моральної шкоди є завищеним і до стягнення може підлягати 76800,00 грн (1600,00 грн ? 48 місяців). В основу розрахунку слід покласти саме розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600,00 грн, передбачений ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України». Також заперечує щодо стягнення з казначейства витрат на професійну правничу допомогу.
У відзиві на позов представник Головного управління Національної поліції у Тернопільській області у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що після ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_1 від 29.01.2024, останній всупереч Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у встановлений строк не звернувся до органу, який виніс виправдувальний вирок Тернопільського міськрайонного суду з метою визначення та розподілу розміру заподіяної йому майнової шкоди. Відповідно Тернопільський міськрайонний суд не витребував від відповідних державних інстанцій всі необхідні документи, що мають значення для визначення ОСОБА_1 розміру шкоди. І як результат, суд першої інстанції не виніс відповідної ухвали щодо встановлення розміру заподіяної шкоди виправданому. Таким чином, позивач не подав вимог щодо нарахування йому судом (оскільки виключно орган, який виніс виправдувальний вирок повинен винести ухвалу) розміру заподіяної майнової та моральної шкоди. Окрім цього, позивачем в позовній заяві не надано чіткого вирахування розміру заподіяної моральної шкоди. Натомість, в позовній заяві зазначена загальна сума заподіяної моральної шкоди, без зазначення методу документального розрахунку вказаної суми.
Витрати на правову допомогу не відображені у наданих позивачем копіях документів. Жоден із наданих копій документів не містить чіткого опису послуг, які надані адвокатом та тривалості їх виконання, що у свою чергу не дає змоги встановити вартість понесених витрат клієнта на правову допомогу. Щодо договорів та квитанцій до прибуткових касових ордерів, то зазначені документи складені поверхнево, без дотримання процедури оформлення та форми їх складання. Позивачем не представлено офіційного документа із розрахунком витраченого часу на надання адвокатських послуг. Більше того, в матеріалах справи відсутнє розмежування між сумою гонорару та вартістю наданих адвокатських послуг, що можуть включати в себе інші понесені витрати, не пов`язані з винагородою за працю адвоката. Позивач просить відшкодувати йому 84000 грн, які сплачені ним на підставі договорів про надання правової допомоги у кримінальному провадженні. Проте, такі вимоги позивача повинні були розглядатись у порядку кримінального судочинства судом, який розглядав справу в першій інстанції.
Щодо моральної шкоди зазначає, що вказані позивачем докази не можуть слугувати доказами понесених моральних страждань позивачем, оскільки не містять посилань на конкретні факти та обставини, які би вказували на понесення моральних страждань позивачем та суттєвих змін у його житті, які би потребували нормалізації.
У відзиві на позов керівник Тернопільської обласної прокуратури заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на те, що прокуратура не є належним відповідачем у справі, оскільки шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора відшкодовується державою незалежно від вини за рахунок коштів державного бюджету. Крім того, позивачем не наведено належного обґрунтування спричинення моральної шкоди, не розкрито зміст заподіяної шкоди, не вказано та не надано жодного доказу на підтвердження цього. Також вважає, що для розрахунку розміру моральної шкоди слід брати до уваги розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600,00 грн, що передбачено ст. 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік».
Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу під час перебування під слідством та судом зазначає, що у договорах про надання правничої допомоги не вказано номеру конкретної справи, у якій надавалися послуги адвокатами, а також відсутні дані про вартість послуг, а саме вартість певного виду послуг, час витрачений на участь у судових засіданнях та вчинення окремих дій поза судовим засіданням, фактично витрачений адвокатами час за надані послуги чи виконані роботи, тобто відсутні істотні умови договору, що унеможливлює обрахування судом обґрунтованості понесених витрат на правничу допомогу в межах конкретного кримінального провадження. Вказані договори укладені не позивачем ОСОБА_1 , а його батьком, тобто витрати понесені не позивачем. Крім того, надмірною є робота двох адвокатів у справі на захист однієї особи. 
Ухвалою суду від 05.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судових засіданнях 26.05.2026 і 02.07.2026 представник позивача Варода П.Б. позов підтримав та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.
В судових засіданнях 26.05.2026 і 02.07.2026 прокурор Тернопільської обласної прокуратури Марцун А.А. щодо задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві.
В судових засіданнях 26.05.2026 і 02.07.2026 представник Головного управління Національної поліції у Тернопільській області Корінь А.В. щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.
В судові засідання 26.05.2026 і 02.07.2026 представник Державної казначейської служби України не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 10.15 год. 09.07.2026.
Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини.
13.05.2020 внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12020210010001183, правова кваліфікація: (КК України 2001) ст.27 ч.2, ст.194 ч.2, фабула: 13.05.2020 близько 04:20 год. невідомі особи перебуваючи в АДРЕСА_1 , шляхом підпалу, знищили автомобіль марки «Nissan» Qashqai+2, д.н.з. НОМЕР_1 , чим завдали гр. ОСОБА_5 збитків на суму близько 14000 доларів США.
20.05.2020 у даному кримінальному провадженні винесено постанову про зміну кваліфікації вчиненого правопорушення з ч.2 ст.194 КК України на ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України.
21.05.2020 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України.
17.08.2020 прокурором Тернопільської місцевої прокуратури Жуком І.О. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12020210010001183 від 13.05.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України.
Відповідно до обвинувального акта слідчим відділом Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020210010001183 від 13.05.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України. Встановлено, що 13.05.2020 близько 04:20 год. ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_6 перебуваючи в АДРЕСА_1 , шляхом підпалу пошкодили автомобіль марки «Nissan» Oashgai+2 д.н.з. НОМЕР_2 , чим завдали гр. ОСОБА_5 збитків на суму 404870 гривень. Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України, умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло майнову шкоду у великому розмірі.
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024 у справі № 607/13701/20, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22.05.2024, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Отже, 22.05.2024 вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024 у справі № 607/13701/20 набрав законної сили.
20.05.2020 адвокат Бакалець Ігор Гнатович (Адвокат) та ОСОБА_3 (Представник клієнта), який діяв в інтересах його сина ОСОБА_1 , уклали договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до умов якого представник клієнта доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво його або особи, в інтересах якої укладено договір, інтересів у кримінальному провадженні, відповідно до ст.ст. 45-48 КПК України з усіма правами захисника у кримінальному провадженні на стадії досудового слідства, судах першої та апеляційної інстанції. Оплата за надані адвокатом послуги проводиться клієнтом відповідно до додатка №1, який є частиною цього договору.
Згідно з додатком №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 20.05.2020, за послуги, які будуть здійснені адвокатом по наданню правової допомоги клієнту ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 12020210010001183 від 13.05.2020, правова кваліфікація за ч.2 ст.194 КК України, на стадії досудового розслідування, суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції, представник клієнта ОСОБА_3 сплачує йому готівкою гонорар в розмірі 42000,00 грн.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №28 від 20.05.2020 ОСОБА_3 сплатив адвокату Бакальцю Ігорю Гнатовичу 42000,00 грн, на підставі договору про надання правничої допомоги.
25.05.2024 Бакальцем І.Г. складено звіт адвоката на виконання договору про надання професійної правничої допомоги від 20.05.2020 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР від 13.05.2020 за № 12020210010001183.
Відповідно до звіту за результатами проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №12020210010001183 від 13.05.2020 за правовою кваліфікацією ч.2 ст.194 КК України, в якому захисник Бакалець Ігор Гнатович здійснював захист ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), як підозрюваного, так і обвинуваченого: було здійснено захист на стадії досудового розслідування; на стадії судового розгляду судом першої інстанції з кількістю проведених судових засідань – 35 судових засідань; на стадії судового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час розгляду апеляційної скарги прокурора. Загальна вартість наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги від 26.05.2020, становить 42000,00 грн, з яких: 8000,00 грн за здійснення захисту на стадії досудового розслідування, 28000,00 грн - на стадії судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції; 6000,00 грн - на стадії судового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
21.05.2020 адвокат Варода Павло Борисович (Адвокат) та ОСОБА_3 (Клієнт), який діяв в інтересах його сина ОСОБА_1 , уклали договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво його інтересів та надання правової допомоги у всіх судах України, державний установах, підприємствах організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності при вирішенні будь яких питань, які стосуватимуться його прав, обов`язків та інтересів.
Додатковою угодою №2 від 22.05.2020 до договору про надання професійної правничої допомоги від 21.05.2020, яка укладена між адвокатом Вародою П.Б. та ОСОБА_2 , сторони погодили, що за надану професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні №12020210010001183 від 13.05.2020 клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 42000,00 грн.
ОСОБА_1 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 20.05.2020 та додаткової угоди №2 від 22.05.2020 до вказаного договору, сплатив адвокату Вароді П.Б. 42000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №24/5/25-1 від 24.05.2025.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, а саме органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
У частинах першій, другій та сьомій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до п. 2 ч. 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Частина перша статті 1173 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).
Статтею 3 Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).
Законом також встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята й шоста статті 4 цього Закону).

Положення ЦК України застосовуються під час визначення підстав та розміру моральної шкоди, спричиненої потерпілій особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, та свідчать про обов`язкове встановлення під час відшкодування шкоди не тільки підстав для відшкодування, а й того, у чому саме полягала моральна шкода та виходячи з принципів розумності та справедливості під час визначення її розміру.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і під час її визначення враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 709/1173/17).
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з ч. 2, 3 статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Отже, у Законі передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визначити й більший розмір відшкодування.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі №166/789/24, провадження № 61-14883св24,від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23, провадження № 61-7724св24, від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22, провадження № 61-7696св24, від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23, провадження № 61-8406св24, від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23, провадження № 61-9291св24, від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21, провадження № 61-8267св24.
З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.
Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 27 липня 2023 року у справі № 568/499/16.
У постанові від 15 квітня 2026 року у справі № 607/10707/24 Верховний Суд погодився з підходом, за яким період перебування особи під слідством і судом обчислюється від повідомлення про підозру до остаточного залишення виправдувального вироку без змін апеляційним судом.
У даній справі позивач просить стягнути завдану йому моральну шкоду в розмірі 415344,00 грн, з розрахунку (8647 грн мінімальна заробітна плата у 2026 році х 48 місяців і 1 день перебування під слідством та судом).
Судом встановлено, що позивач перебував під слідством і судом 48 місяців і 2 дні (з 21.05.2020 – день повідомлення про підозру по 22.05.2024 – день набрання виправдувальним вироком суду законної сили).
Отже, суд виходить з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув у зв`язку з постановленням виправдувального вироку суду, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину, інкримінованого органом досудового розслідування. 
Позивач визначаючи розмір моральної шкоди керувався мінімально гарантованим державою розміром моральної шкоди, а саме одна мінімальна заробітна плата за кожен місяць перебування під слідством та судом.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 01 січня 2026 року мінімальна заробітна плата складає у місячному розмірі 8647 гривень.
З урахуванням вищевикладеного, суд, ураховуючи тривалість перебування позивача під слідством і судом, ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, які пов`язані із цим, принципи поміркованості, розумності і справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з Держави Україна на користь позивача моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі 415344,00 грн (415056 грн (8647 грн х 48 місяців) + 288 грн за 1 день (8647 / 30)), яка визначена з урахуванням мінімальної заробітної плати 8647,00 грн, встановленої законодавством на час розгляду справи судом та є мінімально гарантованим державою розміром відшкодування моральної шкоди.
Позивач не значно помилився у розрахунку, визначивши період перебування під слідством та судом 48 місяців і 1 день, хоча насправді цей період складає 48 місяців і 2 дні. Однак, суд не може вийти за межі позову та стягнути більшу суму, ніж просить позивач, а тому задовольняє позов у визначеному позивачем розмірі.
Посилання представника прокуратури на те, що позивач не довів завдання йому моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт постановлення виправдувального вироку є доказом незаконності дій органів досудового розслідування, які додатково не підлягають у судовому порядку визнанню незаконними, та завдання особі моральної шкоди (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 та від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17).
Крім того, суд відхиляє аргументи представників відповідачів про те, що при обчисленні компенсації моральної шкоди необхідно керуватись розміром мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600,00 грн, виходячи з того, що Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду (див постанови Верховного Суду від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20, 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23).
Зокрема, Верховний Суд вказав про те, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.
Зміни до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема Законом України «Про Державний бюджет України».
Також, відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є в розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» відсутні.
Щодо позовної вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в межах кримінального провадження.
Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, не є тотожними витратам на правничу допомогу, які передбачено статтею 137 ЦПК України, а тому в цьому випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 335/4358/21 (провадження № 61-7653св22) зазначено, що порядок застосування цього Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).
Абзацом 3 пункту 10 Положення встановлено, що до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону, відносяться суми, сплачені громадянином адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної інстанції.
Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі, відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.
Аналогічні висновки щодо стягнення майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку із наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц (провадження № 61-32057св18).
При цьому передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21), 08 грудня 2025 року у справі № 944/5646/21 (провадження № 61-4304св25).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Такий правовий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 947/3673/20 (провадження № 61-14285св21), від 27 листопада 2024 року у справі № 522/2524/22 (провадження № 61-3862св24).
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (див. постанову Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 201/4534/20 (провадження № 61-7077св21) та від 01 травня 2024 року у справі № 461/2033/23 (провадження № 61-17864св23)).
У даній справі, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні позивач надав такі докази: договір про надання професійної правничої допомоги від 20.05.2020, укладений між адвокатом Бакальцем І.Г. та представником клієнта (позивача) ОСОБА_3 , з додатком №1; квитанцію до прибуткового касового ордера №28 від 20.05.2020 на суму 42000,00 грн; звіт адвоката Бакальця І.Г. від 25.05.2024 про виконану роботу; договір про надання професійної правничої допомоги від 21.05.2020, укладений між адвокатом Вародою П.Б. та клієнтом ОСОБА_3 , який діяв в інтересах позивача, з додатковою угодою №2 від 22.05.2020; квитанцію до прибуткового касового ордера № 24/5/25-1 від 24.05.2025 на суму 42000,00 грн. Також про надання адвокатами Бакальцем І.Г. та ОСОБА_7 правової допомоги позивачу в межах вищевказаного кримінального провадження на стадіях досудового слідства та судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції свідчать обвинувальний акт, вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду.
Загальна сума доведених та підтверджених позивачем витрат на юридичну допомогу під час досудового розслідування та розгляду кримінальної справи у судах першої та апеляційної інстанцій становить 84000,00 грн (42000,00 грн + 42000,00 грн), яка підлягає відшкодуванню на корись позивача з Держави Україна на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
Доводи відповідачів про відсутність підстав для стягнення цих витрат є необгрунтованими, спростовуються змістом пункту 4 статті 3 указаного Закону, наведеними правовими висновками Верховного Суду та встановленими судом фактичними обставинами у даній справі.
Щодо належних відповідачів у справі слід зазначити таке.
Відповідно до ст. 2 ЦК України Держава Україна є учасником цивільних відносин.
Згідно із статтею 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19, зазначила, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
В пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. У справах про відшкодування шкоди державою, остання бере участь як відповідач через той орган, діями якого заподіяно шкоду.
Отже, відповідачем у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, яким заподіяно шкоду. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).
У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.
Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).
До подібних правових висновків за аналогічних фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 177/63/19 (провадження № 61-1205св20).
Тобто, Державна казначейська служба України є органом, який здійснює тільки списання коштів з Державного бюджету України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/19 (провадження №12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, у таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Звертаючись до суду, позивач вірно визначив відповідача, а саме Державу Україна. ДКСУ, Тернопільська обласна прокуратура та ГУНП в Тернопільській області вказані, як органи, в особі яких Держава Україна прийматиме участь у розгляді цієї цивільної справи, в якості відповідача. ДКСУ не мало жодного відношення до притягнення позивача до кримінальної відповідальності, тому залучення позивачем цієї служби було зайвим, однак така помилка не впливає на те, що відповідачем у цій справі є лише Держава Україна. Тому, суд відхиляє доводи представників відповідачів, що вони не належні відповідачі, так як єдиним належним відповідачем у цій справі є Держава Україна.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Представник позивача просить стягнути на користь позивача 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом даної справи представником позивача надано: 
- договір про надання професійної правничої допомоги від 10.07.2024, укладений між адвокатом Вародою П.Б. та клієнтом ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов?язання на представництво його інтересів та надання професійної правничої допомоги у всіх судах України, державних установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності при вирішені будь-яких питань, які стосуватимуться його прав, обов?язків та інтересів у цивільній справі за позовом Клієнта до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування шкоди. Розмір гонорару фіксований 30000,00 грн;
- квитанцію до прибуткового касового ордеру №12/01/26-1 від 12.01.2026 на суму 30000,00 грн;
- ордер від 12.05.2025 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Вародою П.Б. у Тернопільському міськрайонному судді Тернопільської області, Тернопільському апеляційному суді, Верховному Суді.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.
У відзивах на позов представники Тернопільської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції у Тернопільській області заперечують щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Крім цього, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додаткових постановах від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21 та від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18, визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони щодо розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями реальності, співмірності, а також розумності їхнього розміру, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Із урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
Враховуючи наведене, суд вважає, що надані адвокатом послуги, а саме звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди та участь у трьох судових засіданнях, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України та не є співмірними зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою.
З огляду на викладене, враховуючи заперечення представника Головного управління Національної поліції у Тернопільській області та представника Тернопільської обласної прокуратури про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, особливості предмета спору, не значну складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу до 10000,00 грн, які слід стягнути на користь позивача з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з Держави Україна, за рахунок коштів Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 415344,00 грн відшкодування моральної шкоди та 84000 грн, сплачених за надання правової допомоги у кримінальному провадженні.
Стягнути з Держави Україна, за рахунок коштів Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: Держава Україна, в особі:
- Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи 37567646.
- Тернопільська обласна прокуратура, місцезнаходження: вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, ідентифікаційний код юридичної особи 02910098.
- Головне управління Національної поліції у Тернопільській області, місцезнаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль, ідентифікаційний код юридичної особи 40108720.

Рішення складено та підписано 09.07.2026.

Головуючий суддя	П. Я. Стельмащук