Справа № 674/1124/26
Провадження № 2/674/999/26

РІШЕННЯ
іменем України 

19 серпня 2026 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Барателі Д.Т., за участю секретаря судового засідання Калянової І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку частини другої сттті 247 ЦПК України, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дунаєвецької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом (ціна позову 57 857,00 грн), 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Алексєєва М.А., звернувся до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, в обґрунтування чого вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_2 склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів позивачеві. Інших спадкоємців, які прийняли б спадщину або претендували на неї, немає. Позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай). Водночас до складу спадкового майна входить також житловий будинок садибного типу з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . З метою оформлення спадкових прав на будинок позивач звернувся до Дунаєвецької державної нотаріальної контори, проте постановою державного нотаріуса від 20 травня 2026 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з тих підстав, що правовстановлюючий документ на майно - свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння - не скріплений печаткою та підписом органу, що його видав, а також виписаний на ім`я ОСОБА_2 , тоді як у свідоцтві про смерть спадкодавець зазначений як ОСОБА_2 .
Посилаючись на те, що позасудовим способом оформити спадкові права на будинок він позбавлений можливості, позивач просить встановити факт належності зазначеного свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння спадкодавцеві ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом.
Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито у справі загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Хмельницького обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи № 1077/2000.
Ухвалою суду від 07 липня 2026 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті; цією ж ухвалою за клопотанням представника позивача викликано для допиту свідків.
У судовому засіданні 07 липня 2026 року, проведеному з фіксуванням судового процесу технічними засобами, допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , після чого розгляд справи відкладено у зв`язку з неотриманням витребуваної судом копії спадкової справи № 1077/2000. 
У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 пояснив, що при оформленні прав на спадковий будинок виявлено розбіжності у написанні по батькові спадкодавця в правовстановлюючих документах, оскільки в одних документах по батькові зазначено як " ОСОБА_5 ", а в інших - " ОСОБА_6 ". У зв`язку з цим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Заявник зазначив, що спадкодавець ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 ) заповів усе своє майно йому. Після відкриття спадщини заявник фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. З огляду на викладене, заявник звернувся до суду з метою встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно.
19 серпня 2026 року до судового засідання представник позивача - адвокат Алексєєва М.А. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача.
Представник відповідача Дунаєвецької міської ради у судове засідання не з`явилася; у визначений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, а також подав заяву про розгляд справи без участі представника міської ради.
Фіксування судового процесу не здійснювалось на підставі частини другої статті 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , 1908 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Чаньківської сільської ради народних депутатів.
За життя, 04 лютого 1987 року, ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Чаньківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (зареєстрований у реєстрі за № 2), яким усе належне йому на день смерті майно заповів ОСОБА_1 .
Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину у встановленому на час її відкриття законом порядку, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1077/2000, заведеної 30 жовтня 2000 року Дунаєвецькою державною нотаріальною конторою, та виданим йому 30 жовтня 2000 року за реєстровим № 3642 свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ № 0401037. Зазначене підтверджується також архівною довідкою Хмельницького обласного державного нотаріального архіву від 13 березня 2026 року № 383/01-15, а також копією спадкової справи № 1077/2000, витребуваною судом, яка містить, серед іншого, заповіт ОСОБА_2 від 04 лютого 1987 року, заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 30 жовтня 2000 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30 жовтня 2000 року за реєстровим № 3642. Відомостей про інших спадкоємців, які прийняли б спадщину після смерті ОСОБА_2 або претендували на неї, матеріали справи не містять.
Із позовної заяви вбачається, що до складу спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_2 , входить житловий будинок садибного типу (літера А-1) з належними до нього господарськими будівлями та спорудами - сараєм (літера Б), сараєм (літера В) та літньою кухнею (літера Г), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,6 кв.м, житловою площею 34,3 кв.м, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим КП Дунаєвецької міської ради "Інвентарбюро" 08 травня 2026 року (реєстраційний номер інвентаризаційної справи 1-273).
Постановою державного нотаріуса Дунаєвецької державної нотаріальної контори Магери Н.Ф. від 20 травня 2026 року № 54/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок з тих підстав, що правовстановлюючий документ на майно не скріплений печаткою та підписом органу, що його видав, а також виписаний на ім`я ОСОБА_2 , тоді як у свідоцтві про смерть спадкодавець зазначений як ОСОБА_2 .
Право власності спадкодавця на спірний житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданим виконавчим комітетом Дунаєвецької районної ради народних депутатів Хмельницької області 26 вересня 1986 року на підставі рішення виконавчого комітету Дунаєвецької районної ради народних депутатів № 211 від 28 серпня 1986 року, зареєстрованим у Кам`янець-Подільському міжміському бюро технічної інвентаризації 26 вересня 1986 року за реєстровим № 1-273. У цьому свідоцтві власником домоволодіння зазначений ОСОБА_2 .
Належність спірного будинку саме спадкодавцеві ОСОБА_2 та обставина, що ОСОБА_2 і ОСОБА_2 є однією й тією самою особою, підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, а саме:
- архівним витягом з рішення виконавчого комітету Дунаєвецької районної ради народних депутатів № 211 від 28 серпня 1986 року "Про реєстрацію житлових будинків, які належать громадянам с. Слобідка Рахнівецька та с. Чаньків Дунаєвецького району", виданим архівним відділом Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації 21 травня 2026 року № 24/05-29, у додатку 2 до якого (с. Чаньків) під № 75 значиться ОСОБА_2 , за яким визнано право власності на житловий будинок та якому видано свідоцтво про право власності;
- випискою з погосподарських книг за 1995-1996 роки, виданою Дунаєвецькою міською радою 20 травня 2026 року № 72, за якою головою господарства значиться ОСОБА_2 , 1908 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- довідкою КП Дунаєвецької міської ради "Інвентарбюро" від 12 травня 2026 року № 257 та інформаційною довідкою цього ж підприємства від 12 травня 2026 року № 166, згідно з якими за ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 зареєстровано домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності від 26 вересня 1986 року (реєстрова книга № 1, реєстровий номер 273), яке спадкується в цілому;
- показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , допитаних в судовому засіданні 07 липня 2026 року за клопотанням представника позивача, які підтвердили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є однією і тією ж особою, котра проживала в с. Чаньків та якій належав спірний житловий будинок.
Так, свідок ОСОБА_3 , пояснив, що є далеким родичем спадкодавця (його дід та вітчим спадкодавця - рідні брати); йому відомо, що вітчима звали ОСОБА_2 , тоді як у правовстановлюючих документах помилково зазначено " ОСОБА_6 "; житловий будинок по АДРЕСА_1 належав спадкодавцю, який заповів його ОСОБА_1 ; інших осіб з таким прізвищем, ім`ям та по батькові в с. Чаньків не було.
Свідок ОСОБА_4 - сусідка спадкодавця, показала, що знала спадкодавця особисто як ОСОБА_2 , він проживав з позивачем на одному подвір`ї, позивач доглядав його, у зв`язку з чим спадкодавець заповів йому все своє майно.
Аналізуючи розбіжність у написанні по батькові спадкодавця ( ОСОБА_8 ), суд виходить із того, що ці форми по батькові є близькими за звучанням, а зазначення у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння по батькові " ОСОБА_6 " замість " ОСОБА_5 " є очевидною помилкою, допущеною органом, що видав документ. У первинному рішенні виконавчого комітету № 211 від 28 серпня 1986 року, на підставі якого видано свідоцтво, власника зазначено саме як ОСОБА_2 . Сукупність наведених доказів достовірно вказує на те, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане на ім`я ОСОБА_2 , належить померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно з пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, у тому числі документа, в якому допущено помилку в прізвищі, імені чи по батькові, суд повинен запропонувати заявникові подати докази того, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. При цьому суд встановлює належність документа особі, а не тотожність імен, прізвищ чи по батькові, по-різному зазначених у різних документах.
Суд враховує, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 січня 2024 року у справі № 731/90/22) встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущено помилку в написанні по батькові власника, є належним способом захисту, що відкриває особі шлях до реалізації її права на спадщину; ототожнення у розмовному мовленні близьких за звучанням форм по батькові та неодноразове допущення відповідної помилки в офіційних документах є підставою для висновку про належність правовстановлюючого документа спадкодавцеві.
Оскільки вимога про визнання права власності завжди свідчить про наявність спору про право, вона підлягає розгляду в порядку позовного провадження; водночас вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та про визнання права власності в порядку спадкування можуть розглядатися судом разом у межах одного позовного провадження (пункт 14.7 Огляду судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у спорах, що виникають із спадкових правовідносин, від 14 березня 2023 року).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, до спірних правовідносин у частині підстав, часу відкриття та прийняття спадщини застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до статей 548, 549 ЦК Української РСР для прийняття спадщини спадкоємець повинен був протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступити в управління або володіння спадковим майном чи подати заяву до нотаріальної контори. Прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_2 є встановленим і підтверджується виданим йому свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай). За принципом універсальності спадкового правонаступництва спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, у чому б вона не полягала і де б вона не знаходилася.
Право власності спадкодавця на спірний житловий будинок виникло на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 26 вересня 1986 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 3 цього Закону речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними на момент їх набуття нормативно-правовими актами, визнаються державою. Та обставина, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння не скріплене печаткою та підписом органу, що його видав, за наявності рішення виконавчого комітету районної ради про визнання за спадкодавцем права власності на будинок, реєстрації будинку в бюро технічної інвентаризації та підтверджувальних записів у погосподарських книгах, не спростовує факту правомірного набуття спадкодавцем права власності на спірний будинок і не може позбавляти спадкоємця права на спадкування цього майна.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним зі способів захисту яких є визнання права. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статей 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не припиняє права спадкоємця на спадкування, а таке право в разі неможливості його оформлення в нотаріальному порядку підлягає судовому захисту.
Визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є належним способом захисту прав спадкоємця, якщо існують перешкоди в оформленні його спадкових прав у нотаріальному порядку (пункт 11.6 Огляду судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у спорах, що виникають із спадкових правовідносин, від 14 березня 2023 року). Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцем, який прийняв спадщину, оформити своє право в нотаріальній конторі через відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця.
За таких обставин, аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, з огляду на те, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , прийняв спадщину у встановленому законом порядку, а спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав спадкодавцеві на законних підставах, при цьому позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення в повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що спір виник не у зв`язку з порушенням прав позивача відповідачем, а з об`єктивної неможливості оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідач проти позову не заперечував, а тому, керуючись частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст. 16, 328, 392, 1216-1218, 1296, 1297 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 315, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 до Дунаєвецької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.
Встановити факт, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, розташоване в с. Чаньків Дунаєвецького району Хмельницької області видане виконавчим комітетом Дунаєвецької районної ради народних депутатів Хмельницької області 26 вересня 1986 року на підставі рішення виконавчого комітету Дунаєвецької районної ради народних депутатів № 211 від 28 серпня 1986 року, зареєстроване в Кам`янець-Подільському міжміському бюро технічної інвентаризації 26 вересня 1986 року за реєстровим № 1-273 на ім`я ОСОБА_2 , належить ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок садибного типу з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідач - Дунаєвецька міська рада, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 50, м. Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, код ЄДРПОУ 04060714.

Суддя    Давид БАРАТЕЛІ