Справа № 349/1514/25 
Провадження № 22-ц/4808/1328/26 
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач):  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В.М., Максюти І. О., 
секретаря     Петріва Д.Б.
за участю представника апелянта адвоката Гарагуци І.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» – Іванчук Галини Іванівни на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2026 року, постановлену у складі судді Гаврилюк О. О. в м. Рогатині, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» до Селянсько-фермерського господарства «Ігора Валька», ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог та оскаржуваного судового рішення
У листопаді 2025 року керівник ТзОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» – Іванчук Г. І. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , СФГ «Ігора Валька», в якому просила: визнати в певній редакції укладеною додаткову угоду від 18 липня 2025 року до договору оренди землі між ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» та ОСОБА_1 ; визнати відсутнім у відповідача СФГ «Ігора Валька» права оренди земельної ділянки площею 0,1780 га, кадастровий номер 2624481900:02:001:0419, яка розташована на території Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, номер запису про інше речове право: 61344359; скасувати запис щодо державної реєстрації права оренди вказаної земельної ділянки.
У травні 2026 року керівник ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» – Іванчук Г. І. подала до суду заяву про залишення позову без розгляду.
Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2026 року залишено без розгляду позов керівника ТзОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» - Іванчук Г. І. до ОСОБА_1 , СФГ «Ігора Валька» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
Стягнуто з ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» на користь СФГ «Ігора Валька» 6000 гривень витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Керівник ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» –Іванчук Г. І. на ухвалу суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність обставин, які мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, стягуючи витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги, не врахував, що справа є малозначною, а позивач сам подав заяву про залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим провадження у справі було закрито. На думку представника апелянта, стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі не відповідає критерію співмірності таких витрат зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання правничої допомоги, та обсягом наданих послуг.
Крім того, адвокат Бакун А. Ю. у цій справі здійснювала представництво двох відповідачів одночасно та заявила вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу щодо кожного з них, незважаючи на те, що правнича допомога надавалася в межах єдиного предмета спору, щодо одних і тих самих фактичних обставин та на підставі єдиної правової позиції, що виключає необхідність подвійного обсягу роботи адвоката.
Також представник апелянта зазначає, що у разі закриття провадження у справі вимоги відповідача про компенсацію понесених ним витрат підлягають задоволенню лише у випадку необґрунтованих дій позивача, зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони. Водночас у цій справі представник відповідачів не надала належних доказів на підтвердження того, що позивач допустив зловживання процесуальними правами, вчинив необґрунтовані дії або що спір виник унаслідок неправомірних дій позивача. Саме по собі подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду не свідчить про вчинення позивачем необґрунтованих дій, оскільки є реалізацією його диспозитивного права, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи наведене, представник товариства просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині стягнення з ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Позиція інших учасників справи
Представник СФГ «Ігора Валька» – адвокат Бакун А. Ю. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Зазначає, що подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду є його правом, однак вчинення таких дій на стадії розгляду справи по суті є необґрунтованим, оскільки вони вчинені з порушенням норм процесуального права. Так, позивач не сплачував судовий збір під час подання позову, не брав участі у судових засіданнях, не подавав заперечень на відзиви відповідачів, затягував розгляд справи шляхом подання клопотань про продовження строку підготовчого провадження, подавав необґрунтовані клопотання про зупинення провадження у справі, а заяву про залишення позову без розгляду подав за день до першого судового засідання з розгляду справи по суті. Вважає, що вказаний комплекс дій позивача не може бути визнаний обґрунтованим, а тому покладення на нього судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу є законним та правомірним.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні представник апелянта вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому в іншій частині – щодо залишення позову без розгляду апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
У частині п`ятій статті 142 ЦПК України зазначено, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову в зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Положення частини п`ятої статті 142 ЦПК України ідентичні нормам частин п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України.
Верховний Суд у постанові від 04 травня 2023 року в справі № 910/5911/22 зазначив, що в разі, зокрема, залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (пункт 8.11); під час застосування частини п`ятої статті 130 ГПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин (пункт 8.12).
Також Верховний Суд у пункті 6.5 постанови від 06 березня 2024 року в справі № 905/1840/21 сформулював висновок, що відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду можливе лише в випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, також у постановах Верховного Суду від 20 червня 2023 року в справі № 925/1372/21, від 11 травня 2023 року в справі № 921/811/21, від 25 квітня 2023 року в справі № 924/341/22).
У постановах від 14 травня 2024 року в cправі № 916/3278/21, від 25 квітня 2024 року в справі № 903/1079/23 Верховний Суд вказав, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під цими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин. Поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача».
Верховний Суд зазначив, що «необґрунтовані дії позивача» не тотожні поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка / які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору - позов.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія є диспозитивним правом позивача, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень в його реалізації. Суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме собою подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 грудня 2025 року в справі № 750/14656/24, від 08 січня 2026 року в справі № 129/390/20, від 30 січня 2026 року в справі № 758/12227/22 та інших.
Наведену послідовну та сталу правову позицію Верховного Суду підтримала в своїй постанові від 18 грудня 2024 року в справі № 921/357/20 (провадження № 12-48гс24) Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що приписи частини п`ятої статті 130 ГПК України (ідентична частині п`ятій статті 142 ЦПК України) є проявом реалізації правила відшкодування судових витрат у випадку, коли судове вирішення спору по суті не відбулося і відсутня сторона, на користь якої ухвалене судове рішення. Велика Палата Верховного Суду враховує послідовну та сталу правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої наведена норма процесуального закону не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості / необґрунтованості, то таку оцінку слід проводити суду у кожній справі окремо, відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин.
У спірному випадку, суд першої інстанції прийняв заяву керівника ТзОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» Іванчук Г. І. та залишив без розгляду позов до ОСОБА_1 , СФГ «Ігора Валька» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.
Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд, керуючись частиною дев`ятою статті 141, частинами п`ятою, шостою статті 142 ЦПК України, визнав зловживанням процесуальними правами та такими, що суперечать завданню цивільного судочинства, дії позивача, а саме: пред`явлення позову без сплати судового збору за жодною з позовних вимог; подання під час підготовчого провадження клопотань і заяв, зокрема про відмову від позову, відкликання заяви про відмову від позову, зупинення розгляду справи та відкладення розгляду справи.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, є помилковим, оскільки наведені судом дії позивача не свідчать про зловживання ним процесуальними правами та не є необґрунтованими у розумінні частини п`ятої статті 142 ЦПК України.
По-перше, суд першої інстанції безпідставно ототожнив поняття зловживання процесуальними правами та необґрунтованих дій позивача. Вказані поняття не є тотожними, регулюються різними нормами процесуального закону та мають різні процесуальні наслідки.
По-друге, як зазначалося вище, у розумінні частини п`ятої статті 142 ЦПК України суду необхідно встановити наявність саме необґрунтованих дій позивача, які стали причиною виникнення спору або спричинили понесення відповідачем відповідних судових витрат. Оцінка таких дій здійснюється судом у кожній конкретній справі з урахуванням її обставин.
У цій справі наведені судом першої інстанції процесуальні дії позивача не дають підстав для висновку про їх необґрунтованість та, відповідно, для покладення на позивача обов`язку компенсувати відповідачу понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.
Як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі, позивач, вчиняючи відповідні процесуальні дії, реалізовував надані йому процесуальні права з огляду на їх процесуальну допустимість та доцільність.
Водночас суд першої інстанції не навів належного обґрунтування, чому саме такі дії позивача, як несплата судового збору при поданні позову, подання клопотань, зокрема про продовження строку підготовчого провадження, зупинення провадження у справі та відкладення розгляду справи, у конкретних обставинах цієї справи є необґрунтованими. Таких обставин не встановлено і апеляційним судом під час перегляду справи.
Сам по собі факт несплати судового збору при поданні позову не свідчить про необґрунтованість дій позивача у розумінні частини п`ятої статті 142 ЦПК України. При цьому відповідний недолік позовної заяви був усунутий у передбаченому процесуальним законом порядку, після чого суд прийняв позов до розгляду.
Щодо інших клопотань позивача, то окремі з них суд першої інстанції задовольняв, що саме по собі не узгоджується з висновком про їх необґрунтованість. Подання інших клопотань з урахуванням стадії розгляду справи, їх змісту та процесуальної мети також не свідчить про їх необґрунтованість.
Отже, встановлені у цій справі обставини не дають підстав для висновку про те, що позивач зловживав процесуальними правами або вчиняв необґрунтовані дії, у зв`язку з якими на відповідача були покладені витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивач допустив зловживання процесуальними правами або що спір виник внаслідок неправильних чи необґрунтованих дій позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви Селянсько-фермерського господарства «Ігора Валька» про стягнення судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» – Іванчук Галини Іванівни задоволити.
Ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2026 року скасувати в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.
В задоволенні заяви Селянсько-фермерського господарства «Ігора Валька» про стягнення витрат на правничу допомогу у цій справі відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 15 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:         В. М. Барков
І. О. Максюта