Справа № 344/6172/26 
Провадження № 33/4808/414/26 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто в дохід держави судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень, -

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, за наступних обставин.
Так, 14 березня 2026 року близько 21 год 33 хв в м. Івано-Франківську по вул. Галицька – Пасічна, 2А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volvo S60» н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законодавством порядку, на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Drager», результат огляду становив 1,25 проміле, водій з результатом згідний. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду від 26.05.2026 року за ч.1 ст. 130 КУпАП та провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Вважає вказану постанову суду першої інстанції протиправною, ухваленою з істотним порушенням норм процесуального права та такою, що підлягає скасуванню.
Повідомляє, що він не отримував судових повісток про призначення судових засідань, у зв`язку з чим був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про точний час та місце розгляду справи. 
Вказує, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які долучені працівником поліції.
На думку апелянта, постанова є формальною та не містить належного аналізу доказів, у матеріалах справи наявні неузгодженості, які суд залишив поза увагою. Суд фактично обмежився переказом змісту протоколу про адміністративне правопорушення та не надав належної правової оцінки матеріалам, наданим працівниками поліції.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Голуб Г.С. не з`явилися, хоча неодноразово в установленому законом порядку повідомлялися про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Розгляд апеляційної скарги було призначено на 11.06.2026 року, 01.07.2026 року, 30.07.2026 року та 20.08.2026 року. Судові засідання відкладалися у зв`язку з неявкою учасників судового провадження, а також на підставі клопотання захисника про відкладення судового розгляду.
При цьому, ОСОБА_1 та його захисником адвокатом Голуб Г.С. не було підтверджено наявність поважних причин, які не дозволили їм скористуватись своїм правом на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії). 
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Голуб Г.С. знають про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялися про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку , не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомили про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Голуба Г.С.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів. 
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №623360 від 24.03.2026 (а.с. 1), ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 24.03.2026 року о 21 год. 33 хв. в м. Івано-Франківськ, вул. Галицька-Пасічна 2а керував ТЗ Volvo S60 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці). Огляд проводився на місці зупинки ТЗ за допомогою приладу Драгер Алкотест 6810/0219, що підтверджується тестом №4638, результат огляду становить 1.25 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – інспектором 1 взводу 1 роти УПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Кокерчуком Р.О. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 .
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено (дослівно): «не погоджуюся, не перебував у стані алкогольного сп`яніння».
Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія було тимчасово вилучене посвідчення водія НОМЕР_2 та виданий тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом НОМЕР_3 . 
Апеляційний суд звертає увагу, що не знайшли свого підтвердження доводи про невручення копії протоколу про адміністративне правопорушення. Як убачається з відеозапису, після складення адміністративних матеріалів ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом протоколу, повідомлено про дату та місце розгляду справи, вручено тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами та копію протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до роздруківки приладу «Драгер Алкотест 6810», огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія ОСОБА_1 проводився із застосуванням спеціального приладу «Drager Alkotest 6810», результат огляду становить 1,25% проміле. У роздруківці зазначено, що ОСОБА_1 не погодився з підписом особи про ознайомлення (а.с. 2).
Так, відповідно до Акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що у зв`язку із наявністю в ОСОБА_1 ознак сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, поведінкою, що не відповідає обстановці, поліцейським було проведено огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Алкотест 6810 ARСЕ-0219 та отримано позитивний результат огляду – 1,25 % проміле, зазначено, що він не погоджується з результатом. (а.с. 3) 
Згідно даних направлення в КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд проводився за допомогою приладу Драгер Алкотест 6810, ARСЕ-0219, результати огляду 1,25 % проміле. Від огляду у медичному закладі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується долученим до матеріалів справи відеозаписом. (а.с. 4, 5)
Також до матеріалів справи долучені: зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом протягом 24 годин (а.с. 6), копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 7), інформація щодо посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 8).
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 9). 
Відеозаписами clip-0 та clip-1 зафіксовано, що працівники поліції здійснювали рух за транспортним засобом, водій якого перетнув перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора та рухався в темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар. Після зупинки транспортного засобу працівники поліції підійшли до водія, представилися, повідомили про здійснення відеофіксації та роз`яснили, що підставою для зупинки стало керування автомобілем без увімкненого світла фар у темну пору доби, а також проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора. Після цього водію було запропоновано надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
На відеозаписі clip-1 також видно, що один із працівників поліції спілкувався з водієм, тоді як інший викликав екіпаж, у розпорядженні якого був спеціальний технічний засіб «Драгер». Згодом ОСОБА_1 було ознайомлено з його правами, передбаченими статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Водій повідомив про намір скористатися правом, гарантованим статтею 63 Конституції України. Йому також було повідомлено, що стосовно нього буде винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, після чого працівник поліції у службовому автомобілі склав відповідну постанову. Надалі водія ознайомили зі змістом постанови, він поставив підпис про її отримання, а також повторно був повідомлений про свої процесуальні права.
На відеозаписі clip-0 зафіксовано, як працівник поліції демонструє ОСОБА_1 відеозапис моменту проїзду ним перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Після цього водію повторно запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку з наявністю у нього ознак такого сп`яніння, а саме запаху алкоголю з порожнини рота, із можливістю пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.
ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці, однак зазначав, що вважає зупинку транспортного засобу безпідставною. Працівник поліції пред`явив йому свідоцтво про повірку спеціального технічного засобу, після чого водій самостійно обрав мундштук. Поліцейський здійснив контрольний тест, який підтвердив відсутність алкоголю в приладі. Надалі ОСОБА_1 кілька разів намагався пройти тестування, однак через недостатній об`єм видихуваного повітря або переривання видиху результат отримати не вдавалося. Працівник поліції роз`яснив, що у разі неможливості пройти тест такі дії можуть бути розцінені як відмова від проходження огляду, а також повідомив про можливість пройти огляд у медичному закладі. Після цього водій успішно пройшов тестування, за результатами якого прилад зафіксував 1,25 проміле при допустимій нормі 0,2 проміле. Поліцейські запропонували йому пройти повторний огляд у медичному закладі у разі незгоди з результатом, однак ОСОБА_1 , частково погодившись із результатами тестування, відмовився від проходження медичного огляду.
Після цього працівник поліції склав адміністративні матеріали, а згодом ознайомив ОСОБА_1 із протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водій надав письмові пояснення, отримав примірник акта огляду, тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, роздруківку результату тестування приладом «Драгер» та копію протоколу. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що не довіряє показникам приладу «Драгер».
На відеозаписі clip-2 зафіксовано рух автомобіля марки Volvo у темну пору доби без увімкненого світла фар.
На відеозаписі clip-3 зафіксовано, як автомобіль Volvo здійснює проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, після чого зупиняється на законну вимогу працівників поліції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та саме як водій транспортного засобу погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.
Так, з відеозапису вбачається, що перед проведенням огляду на стан алкогольного сп`яніння працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження такого огляду, принцип роботи спеціального технічного засобу «Drager», а також допустимі норми вмісту алкоголю в організмі. Крім того, водію було надано можливість перевірити цілісність упаковки мундштука перед проведенням тестування. Після отримання результату огляду працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, однак останній від такого огляду відмовився.
Відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажав скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджувався з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння. 
Дані відеозапису повністю узгоджуються із даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3).
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Вищевказані відеозаписи у сукупності з іншими доказами по справі повністю доводять факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Питання про доведеність винуватості у вчиненні правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.130 КУпАП вирішується судом за внутрішнім переконанням та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Апеляційний суд приймає до уваги, що огляд на стан сп`яніння проводиться у відповідності до вимог ст.266 КУпАП з метою відсторонення водія транспортного засобу від керування цим транспортним засобом.
За таких обставин, результати огляду на стан сп`яніння, який був проведений поліцейським або висновок лікаря медичного закладу щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів не можуть бути визнані єдиним та достатнім доказом, який поза розумним сумнівом доводить перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, оскільки це питання вирішується судом внаслідок дослідження сукупності всіх доказів по справі. 
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що питання щодо доведеності факту перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння повинно бути вирішено судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, на підставі об`єктивної оцінки сукупності зібраних доказів з погляду їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зокрема, під час вирішення питання про доведеність винуватості ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння, апеляційний суд приймає до уваги , що підставою для зупинки транспортного засобу під керування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності було порушення ним відповідним ПДР України, що у сукупності з іншими ознаками сп`яніння( запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обставноці) давала працівникам поліції обґрунтовано підозрювати водія транспортного засобу в тому, що він перебуває у стані сп`яніння. Отримання позитивного висновку в результаті проведення огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським на місці події за допомогою спеціального технічного приладу, додатково свідчило про правильність висновків працівників поліції стосовно того, що водій керував транспортним засобом у стані сп`яніння. Відмова водія транспортного засобу від повторного проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі з метою спростувати позитивний результат огляду, який було отримано поліцейським, свідчила про фактичну згоду з таким результатом. 
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів свідчить про правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП. 
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв