ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
08 липня 2026 року 	Справа № 280/2137/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Сацького Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом – ОСОБА_1 
до – Головного управління ДПС у Запорізькій області 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «ОЛЬГА»
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:
12.03.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.10.2025 № 0589034-2411-0829-UA23060230000071243 щодо плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 24378,08 грн, нарахований за період з 01.01.2020 по 31.12.2020; № 0589033-2411-0829 UA23060230000071243 щодо плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 16892, 40 грн., нарахований за період з 01.01.2021 по 31.12.2021; № 0589025-2411-0829-UA23060230000071243 щодо плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 3050,02 грн, нарахований за період з 01.01.2022 по 31.12.2022; № 0589026-2411-0829 UA23060230000071243 щодо плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 18863,18 грн, нарахований за період з 01.01.2023 по 31.12.2023; № 0589023-2411-0829-UA23060230000071243 щодо плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 19989,34 грн, нарахований за період з 01.01.2024 по 31.12.2024;
- стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові затрати.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню, оскільки нежитлові будівлі використовує у сільськогосподарській діяльності. Вважає ППР Головного управління ДПС у Запорізькій області протиправним та винесеним всупереч нормам діючого законодавства, а отже таким, що підлягає скасуванню.
17.03.2026 ухвалою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
27.03.2026 представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення є таким, що винесене в межах чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що описана вище будівля, які за своїм прямим призначенням призначені для використання в сільськогосподарській діяльності, використовувались (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції, як про це стверджує позивач у своїх письмових поясненнях. Не надано позивачем і жодних доказів використання спірної будівлі для здійснення сільськогосподарської діяльності. Крім того , окремо зазначимо, що зазначений об`єкт нерухомості – свинарник інв. № 1, свинарник інв. .№ 2, кормокухня інв. № 3, кормокухня інв. № 4, належить Позивачу на праві спільної власності. Згідно договору поділу майна, що є спільною частковою власністю Позивачу належить 14/25 частка об`єкту нерухомості. Окрім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав про те, що він є засновником СФГ «ОЛЬГА» (ЄДРПОУ 31431586), яке є виробником сільськогосподарської продукції. Тобто, позивач фактично переконуває, що здійснює сільськогосподарську діяльність (товаровиробництво) через утворену ним юридичну особу, яка, своєю чергою, використовує спірний об`єкт нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності. Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» №2238-III від 18 січня 2001 року, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Будь-яких доказів того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником позов та додані документи не містять.
06.04.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що контролюючий орган не надає доказів того, що спірні будівлі позивачем не використовувалися в сільськогосподарській діяльності. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
14.04.2026 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
14.04.2026 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «ОЛЬГА» (70002, Запорізька обл., село Біляївка, вул. Степова, буд. 1-А, код ЄДРПОУ 31431586).
20.04.2026 до суду надійшли пояснення третьої особи, в яких вона підтримує доводи позивача, що викладені в позовній заяві.
24.04.2026 відповідачем надані заперечення на пояснення третьої особи, в яких висловлює свою незгоду з доводами викладеними в них.
24.04.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.
05.05.2026предсставником позивача надійшло заперечення на клопотання про долучення доказів.
Судом встановлено, що позивач, Згідно даних інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )є співвласником об`єкту нерухомого майна: - Реєстраційний номер: майна 13772071 , - Тип майна: свинарник інв. № 1, свинарник інв. .№ 2, кормокухня інв. № 3, кормокухня інв. № 4, контрольний пропускник інв. № 6 - Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 - Форма власності: приватна - Частка власності: 14/25 - Підстава виникнення права власності: договір про поділ нерухомого майна, 587, 28.07.2011, ОСОБА_2 приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області
Згідно договору поділу нерухомого майна, що є спільною власністю від 28.07.2011 спільна власність припинена (п.5 Договору), та право власності на об`єкти нерухомості свинарник інв. .№ 2, кормокухня інв. № 4, паркан №5, що складає 14/25 часток, перейшла до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Загальна площа – 1005,5м2.
На підставі вищенаведеного ГУ ДПС у Запорізькій області було сформовано податкові повідомлення-рішення форми «Ф» на вищезазначений об`єкт нежитлової нерухомості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 25.10.2025 за 2020 рік № 0589034-2411-0829-UA23060230000071243 на суму 24378,08 грн.; за 2021 рік № 0589033-2411-0829 UA23060230000071243 на суму 16892, 40 грн.; за 2022 рік № 0589025-2411-0829-UA23060230000071243 на суму 3050,02 грн.; за 2023 рік № 0589026-2411-0829 UA23060230000071243 на суму 18863,18 грн.; за 2024 рік № 0589023-2411-0829-UA23060230000071243 на суму 19989,34 грн.
Податкові повідомлення-рішення направлені Позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення R068027111282 за місцем податкової адреси Позивача. Отримано Позивачем особисто 24.11.2025.
Позивачем до ДПС України подано 23.12.2025 скаргу на повідомлення – рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 25.10.2025 за 2020 рік № 0589034-2411-0829-UA23060230000071243 на суму 24378,08 грн.; за 2021 рік № 0589033-2411-0829 UA23060230000071243 на суму 16892, 40 грн.; за 2022 рік № 0589025-2411-0829-UA23060230000071243 на суму 3050,02 грн.; за 2023 рік № 0589026-2411-0829 UA23060230000071243 на суму 18863,18 грн.; за 2024 рік № 0589023-2411-0829-UA23060230000071243 на суму 19989,34 грн. Скаргу отримано 29.12.2025 р. (вх..№7246/С/6).
За результатами розгляду скарги 24.02.2026 винесено рішення про залишення скарги без розгляду №4659/6/99-00-06-01-03-06 яке надіслано Скаржнику/ Позивачу поштою. Отримано Позивачем особисто 03.03.2026.
Позивач, вважаючи прийняте владним суб`єктом протиправними та такими, що порушують його права, звернувся за їхнім захистом до суду.
Вирішуючи спір по суті правовідносин суд, зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ч. 2 ст. Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, є Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі по тексту - ПК України).
Згідно п. п. 3. 1. ст. 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.
За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, яка діяла до 1 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Тобто, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Встановлена підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
У цій справі підставою для звернення ГУ ДПС з позовом до суду стала наявність у позивача податкового боргу за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який утворений у зв`язку з несплатою останнім податкового зобов`язання визначеного податковими повідомленнями-рішеннями від 25.10.2025 за 2020 рік № 0589034-2411-0829-UA23060230000071243 на суму 24378,08 грн.; за 2021 рік № 0589033-2411-0829 UA23060230000071243 на суму 16892, 40 грн.; за 2022 рік № 0589025-2411-0829-UA23060230000071243 на суму 3050,02 грн.; за 2023 рік № 0589026-2411-0829 UA23060230000071243 на суму 18863,18 грн.; за 2024 рік № 0589023-2411-0829-UA23060230000071243 на суму 19989,34 грн.
Відповідач вважає такі податкові повідомлення-рішення протиправними, а отже утворений, за наслідками не сплати визначених ними податкових зобов`язань, податковий борг є таким, що не підлягає стягненню.
Отже, для вирішення цієї справи (первинного та зустрічного позову) насамперед потрібно, надати оцінку на предмет правомірності оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням і залежно від наданої оцінки, вирішити питання щодо стягнення податкового боргу.
При цьому суд звертає увагу, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнятті за період 2020-2024 рік, протягом яких змінювалось нормативне урегулювання положень ПК України в частині адміністрування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункту 266.2.1. пункту 266.2 стаття 266 ПК України).
Водночас, відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (в редакції ПК України після 01.01.2019 року).
У редакції до 01.01.2020 року підпункт ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України був викладений у наступній редакції: «не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності».
Аналізуючи наведені вище положення підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України суд приходить до висновку, що їх застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).
Стосовно того, чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником, тобто, чи виконується перша умова для застосування пільги, встановленої пп. ж п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, суд зазначає наступне.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав про те, що він є засновником та власником СФГ «Ольга», яке є виробником сільськогосподарської продукції. Тобто, позивач фактично переконував, що здійснює сільськогосподарську діяльність (товаровиробництво) через утворену ним юридичну особу, яка, своєю чергою, використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності.
Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» №2238-III від 18 січня 2001 року, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про фермерське господарство фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Підпунктом 14.1.76 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково - дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Національний класифікатор видів економічної діяльності України ДК 009:2010, затверджений наказом Держспоживстандарту України від 11 жовтня 2010 року №457, до сільськогосподарської діяльності відносить рослинництво і тваринництво.
Сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації).
Таким чином, належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець) (аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постановах від 17.02.2020 № 820/3556/17, від 10.04.2020 № 823/1751/17, від 24.04.2020 № 540/2206/19 від 17.02.2021 № 820/3707/17 та від 22.04.2021 № 822/3289/17.
Отже, сам факт створення позивачем фермерського господарства, яке використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності, за діючого правового регулювання, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Разом із тим, позивач, наполягаючи на наявності у нього пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не надав жодних достеменних доказів, які б підтверджували факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності.
При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до відзиву СФГ «Ольга» не звітує до ГУ ДПС у Запорізькій області, відомості про об`єкти оподаткування та найманих працівників відсутні, господарська діяльність не здійснюється. Наведене у судовому засіданні не заперечувалось представником первинного відповідача.
Відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України до платників єдиного податку другої групи належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), послуги з надання доступу до мережі Інтернет, а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи.
Отже, платниками єдиного податку другої групи є насамперед надавачі послуг, а не товаровиробники.
Водночас відповідно до підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України до платників єдиного податку четвертої групи належать сільськогосподарські товаровиробники: а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків; б) фізичні особи - підприємці, які провадять діяльність виключно в межах фермерського господарства, зареєстрованого відповідно до Закону України "Про фермерське господарство", за умови виконання сукупності таких вимог: здійснюють виключно вирощування, відгодовування сільськогосподарської продукції, збирання, вилов, переробку такої власновирощеної або відгодованої продукції та її продаж; провадять господарську діяльність (крім постачання) за місцем податкової адреси; не використовують працю найманих осіб; членами фермерського господарства такої фізичної особи є лише члени її сім`ї у визначенні частини другої статті 3 Сімейного кодексу України; площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у власності та/або користуванні членів фермерського господарства становить не менше 0,5 гектара, але не більше 20 гектарів сукупно.
З наведеного вище висновується, що у разі коли фізична особа підприємець є сільськогосподарським товаровиробником, вона має бути платником єдиного податку четвертої групи та проводити діяльність виключно в межах фермерського господарства, зареєстрованого відповідно до Закону України "Про фермерське господарство", за умови виконання сукупності таких вимог серед яких, здійснення виключно вирощування, відгодовування сільськогосподарської продукції, збирання, вилов, переробку такої власновирощеної або відгодованої продукції та її продаж.
Нічого з наведеного Позивач не здійснював, а отже він не був сільськогосподарським товаровиробником в розумінні ПК України.
Таким чином, узагальнюючі наведене вище, слід прийти до висновку, що Позивач , будучи засновником фермерського господарства та фізичною особою підприємцем, у період з 2020 року по 2024 рік (роки нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) не був у розумінні ПК України сільськогосподарським товаровиробником, оскільки доказів здійснення ним виробництва і самостійної переробки власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва, він суду не надав.
За таких обставин, суд вважає, що нерухоме майно позивача, є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому нарахування оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями податкових зобов`язань за цим податком є правомірним.
Стосовно того, чи об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, тобто, чи виконується друга умова для застосування пільги, встановленої пп. ж п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що відповідно до даних інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )є співвласником об`єкту нерухомого майна: - Реєстраційний номер: майна 13772071 , - Тип майна: свинарник інв. № 1, свинарник інв. .№ 2, кормокухня інв. № 3, кормокухня інв. № 4, контрольний пропускник інв. № 6 - Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 - Форма власності: приватна - Частка власності: 14/25 - Підстава виникнення права власності: договір про поділ нерухомого майна, 587, 28.07.2011, ОСОБА_2 приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Згідно договору поділу нерухомого майна, що є спільною власністю від 28.07.2011 спільна власність припинена (п.5 Договору), та право власності на об`єкти нерухомості свинарник інв. .№ 2, кормокухня інв. № 4, паркан №5, що складає 14/25 часток, перейшла до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Загальна площа – 1005,5м2..
Вказане підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічними паспортами.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено та введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.
Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України №507 від 17 серпня 2000 року, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, що включає підкласи: 1271.1 Будівлі для тваринництва; 1271.2 Будівлі для птахівництва; 1271.3 Будівлі для зберігання зерна; 1271.4 Будівлі силосні та сінажні; 1271.5 Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства; 1271.6 Будівлі тепличного господарства; 1271.7 Будівлі рибного господарства; 1271.8 Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва; 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші.
Фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному вказаним Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення.
Ведення Класифікатора здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві Міністерства розвитку громад та територій України, уповноважений видавати експертні висновки щодо належності об`єктів нерухомості (їх частин) до певного класу будівель (далі Висновок) на підставі документів, що підтверджують їх право власності, з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Класифікатором.
Таким чином, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться за певною процедурою на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Судом встановлено, що як станом на час винесення ГУ ДПС оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, так і на час розгляду даної справи, докази віднесення належного позивачу нерухомого майна, що наведене вище, до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" або будь-якого іншого класу відповідно до ДК 018-2000 в матеріалах справи відсутні.
Верховний Суд у постанові від 09.05.2023 року у справі № 380/10802/22 зазначив наступне: "Норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000, проте такі дії платника могли б спростити процес податкового адміністрування податку на нерухомість.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями частини другої статті 77 КАС України покладається на відповідача.
Відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівлі нерухомості, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення. Здійснюючи донарахування податку контролюючий орган не довів наступне: чим він керувався при визначенні позивачу розміру податкового зобов`язання, який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав інформацію щодо класифікації будівель від компетентної установи, що вказує на не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень".
Отже, застосовуючи вказані вище висновки Верховного Суду до обставин даної справи, слід прийти до висновку, що відсутність експертного висновку щодо правильності класифікації наявних у власності позивача об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000, не свідчить про те, що такі не використовуються у сільськогосподарської діяльності.
Однак, в ході розгляду цієї справи, позивачем не надано будь-яких доказів того, що описані вище будівлі та приміщення, використовувались (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції. Відповідачем за первинним позовом не надано жодних доказів використання спірних будівель для здійснення сільськогосподарської діяльності (зберігання зернових, розведення скота тощо).
За таких обставин суд вважає, що податкові повідомлення-рішення від 25.10.2025 № 0589034-2411-0829-UA23060230000071243 щодо плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 24378,08 грн, нарахований за період з 01.01.2020 по 31.12.2020; № 0589033-2411-0829 UA23060230000071243 щодо плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 16892, 40 грн., нарахований за період з 01.01.2021 по 31.12.2021; № 0589025-2411-0829-UA23060230000071243 щодо плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 3050,02 грн, нарахований за період з 01.01.2022 по 31.12.2022; № 0589026-2411-0829 UA23060230000071243 щодо плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 18863,18 грн, нарахований за період з 01.01.2023 по 31.12.2023; № 0589023-2411-0829-UA23060230000071243 щодо плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 19989,34 грн, нарахований за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 є правомірними та не підлягають скасуванню.
Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Положеннями частини 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «ОЛЬГА» (70002, Запорізька обл., село Біляївка, вул. Степова, буд. 1-А, код ЄДРПОУ 31431586) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити у повному обсязі.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 08 липня 2026 року.

Суддя Р.В. Сацький