Єдиний унікальний номер 719/30/26
Номер провадження 2/719/64/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2026 року   м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:
головуючої судді - Луців О.В.,
за участю секретаря - Марчук А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняв м. Новодністровськ, Чернівецької області, цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», за підписом представника позивача Усенка Михайла Ігоровича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2026 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшла заява ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), за підписом представника позивача Усенка М.І., до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 49200,00 грн. та судових витрат, що складаються із витрат зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн., яка сформована в системі «Електронний суд» 12 січня 2026 року.
В обгрунтування позову вказує, що 22 липня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено Договір про надання споживчого кредиту №2684292, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені Договором. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідач свої зобов`язання по договору не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. 26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір факторингу №ККАУ-26022021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відступлено право вимоги до відповідача за Договором про надання споживчого кредиту №2684292 від 22.07.2020р. у сумі 49200,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15000,00 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 34200,00 грн.
З огляду на зазначене, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №2684292 від 22.07.2020р. в розмірі 49200,00 грн., а також судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. 
24 березня 2026 року було винесено заочне рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області у справі №719/30/26, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість у розмірі 49200,00 грн., а також 10662,40 грн. процесуальних витрат.
01 липня 2026 року в суд надійшла заява від представника відповідача адвоката Мунтяну І.І. про перегляд заочного рішення.
14 липня 2026 року ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області було скасовано заочне рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 24.03.2026р. по справі №719/30/26 і призначено справу до судового розгляду на 28 липня 2026 року о 16 год. 00 хв., яке відкладено на 10 серпня 2026 року о 16 год. 30 хв.
24 липня 2026 року від представника відповідача Мунтяну І.І. надійшов відзив, в якому останній зазначив, що позивачем до матеріалів справи додано розрахунок заборгованості, який містить лише узагальнену суму боргу та додаток у вигляді таблиці. Такий документ не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки є внутрішнім бухгалтерським або аналітичним документом банку та не підтверджений первинними обліковими документами, що відображають фактичні операції за кредитним договором. Вважає, що у порушення п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем у позовній заяві не зазначено обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються з відповідача. Крім того, зазначив, що наданий розрахунок є неповним і не дозволяє перевірити обґрунтованість заявленої заборгованості, оскільки в ньому відсутні критично важливі відомості: деталізація щомісячних платежів - розрахунок не містить конкретних дат та сум платежів, що унеможливлює перевірку фактичного порядку погашення боргу та правильності нарахованих сум; формули нарахування процентів, комісій та штрафних санкцій - відсутні чіткі методики нарахування, що унеможливлює перевірку правомірності кожного нарахування та відповідності умовам договору та законодавству; періоди прострочення - не зазначено строки невиконання зобов`язань за кожним платежем, що необхідно для визначення підстав нарахування штрафів та пені; інформація про застосовані процентні ставки - не вказано, які процентні ставки застосовувалися до основного боргу та за прострочення у кожний конкретний період, що робить розрахунок непрозорим та не перевірюваним; відомості про часткові погашення, реструктуризації або зміни умов договору - відсутнє відображення фактичних дій відповідача щодо погашення боргу, внесених змін у графік платежів або узгоджених банком коригувань, що може суттєво впливати на реальний розмір заборгованості. Відповідно, нараховані позивачем відсотки у розмірі 34200,00 грн. виглядають завищеними, неспівмірними з основним боргом, і містять ознаки необґрунтованого збагачення кредитора. У сукупності зазначені недоліки свідчать про те, що розрахунок позивача не може вважатися належним і допустимим доказом, а представлені дані не дають змоги суду перевірити обґрунтованість вимог про стягнення зая вленої суми. Відповідно, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості на підставі наданого розрахунку є сумнівними та підлягають відмові або додатковій перевірці з наданням належних первинних документів
Також, скаржник зауважує, що нарахування позивачем відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 34200,00 грн. вкрай завищена, оскільки є більшою за суму наданих у позику грошових коштів та містить ознаки необґрунтованого збагачення кредитора за рахунок своїх клієнтів. З огляду на те, що під відсотками за понадстрокове користування фактично розуміються штрафні санкції, є обґрунтованим їх повне списання позивачем саме як штрафних санкцій.
Окрім того, вважає заявлену вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суми в рахунок відшкодування за правничу допомогу неспівмірною зі складністю справи, обсягом виконаної роботи, ціною позову та характером спору. 
На підставі вищевикладеного, просить у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики №2684292 від 22.07.2020 року відмовити у повному обсязі.
Представник позивача Усенко М.І. будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 115-116), не з`явився, в прохальній частині позову зазначив про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.1-5).
Відповідач ОСОБА_1 та його представник Мунтяну І.І. в судове засідання також не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання через підсистему «Електронний суд». При цьому, 10.08.2026р. від представника відповідача Мунтяну І.І. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін по справі.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 22 липня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір надання споживчого кредиту №2684292, який підписано електронним підписом позичальника ОСОБА_1 відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), та уповноваженою особою кредитодавця ТОВ «Авентус Україна» директором ОСОБА_3 (а.с. 7-9).
Вищезазначений договір підписано електронним підписом М257002 позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 12). 
Пунктом 1.1 Договору визначено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електрону комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки входу до особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.
Відповідно до п. 9.6 Договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відбитку печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомленим останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
Згідно з п. 1.2. Договору, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до пунктів 1.3.-1.5. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 15000,00 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується у Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; якщо Споживач не виконав умови, зазначені в пп.1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки; та - у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1., 4.6. цього договору; та - у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 част. 1 статті 1048 Цивільного кодексу України. Знижена процентна ставка - 1,81% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору (без пролонгацій), якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.
Пунктом 1.8 Договору визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 23 122,50 грн.; за стандартною ставкою 23 550,00 грн.
Згідно із п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
Відповідно до пункту 3.1 Договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Згідно із п.п. 4.1., 4.2., 4.3. Договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-4.5 Договору. Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 Договору. Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем.
Товариство має право відповідно до п. 5.1. Договору вимагати від Споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором; відмовити Споживачу у видачі кредиту після підписання (акцепту) ним цього Договору у випадках: передбачених Правилами; наявності обставин, які явно свідчать про те, що наданий Споживачу кредит своєчасно не буде повернений; наявності дій чи бездіяльності третіх осіб та/або технічних збоїв, що призводять до не можливості перерахування коштів кредиту на користь Споживача, укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача; інші права, передбачені Договором та чинним законодавством України
Відповідно до п. 5.3. Договору Споживач має право достроково повернути кредит як в повному обсязі, так і частинами, сплативши проценти за користування кредитом виходячи з фактичного залишку суми кредиту та фактичного строку користування кредитом; відмовитись від укладення цього Договору без пояснення причин, лише у випадку виконання наступних необхідних умов: а) письмово повідомити про це Товариство не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту підписання та отримання примірника цього Договору. Таке повідомлення направляється Споживачем Товариству на електронну адресу або рекомендованим чи цінним листом за адресою місцезнаходження Товариства, вказані в Договорі, протягом семи календарних днів з дати направлення Товариству повідомлення, відповідно до попереднього підпункту Договору, повернути Товариству загальну суму кредиту, одержану згідно з цим Договором, та сплатити проценти за період з дня одержання кредитних коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою в цьому Договорі. При цьому, у випадку неповернення Споживачем загальної суми кредиту та/або процентів за їх користування у зазначений строк, відмова Споживача від Договору вважається такою, що не здійснювалась і цей Договір продовжує діяти на умовах, передбачених ним.
Як вбачається із п. 6.1. Договору Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в пп. 6.1.1 Договору. Якщо відбулося продовження строку користування кредитом повернення кредиту та сплата процентів, що нараховуються в період пролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається Споживачу в Особистому кабінеті, крім випадку визначеного в пп. 6.1.1 Договору. Для цілей цього Договору, проценти, що нараховуються в період прострочення вважаються простроченими, та підлягають сплаті відповідно до черговості передбаченої пунктом 6.3. Договору.
Згідно із п.п. 9.1., 9.2. Договору Цей Договір складено в 2 (двох) оригінальних примірниках українською мовою, по одному для кожної із Сторін, що мають однакову юридичну силу. Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним.
Відповідно до п.п. 7.1., 9.3. Договору Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України, цього Договору. Усі неврегульовані цим Договором правовідносини Сторін регулюються чинним законодавством України.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №2684292 виконало та надало йому кредит в сумі 15000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_3 , що підтверджується листом №6512-ВП від 16.12.2025р., за підписом директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с. 13).
У відповідь на запит суду АТ «Універсал Банк» надало відповідь №БТ/Е-6329 від 28.02.2026р., згідно з якою повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_4 , на яку 22.07.2020р. здійснено переказ коштів в сумі 15000,00 грн. (а.с. 56).
26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, у п. 1. якого визначено, що кредитор передає за плату новому кредиторові, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, вказаним у реєстрі боржників (а.с. 19-22).
Згідно із витягу реєстру боржників за Договором відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021р. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №2684292 (а.с. 23).
Як вбачається із витягу реєстру боржників за Договором відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021р. загальна заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору №2684292 від 22.07.2020р. перед позивачем становить 49200,00 грн.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з ч. 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;.
У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти згідно Договору про надання споживчого кредиту №2684292 від 22.07.2020р., однак відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконаі взяті на себе зобов`язання та згідно з матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке є правонаступником ТОВ «Авентус Україна». 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ні ТОВ «Авентус Україна» не повернуті, а також вимоги ч. 1 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту підлягає захисту в судовому порядку.
Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.
Всупереч умовам кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредиту.
Таким чином, оскільки на день звернення позивача до суду зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості. 
Однак, суд не погоджується із визначеним розміром заборгованості стосовно стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам у розмірі 34200,00 грн. 
Згідно умов Договору про надання споживчого кредиту №2684292 від 22.07.2020р. строк кредиту складає 30 днів. Таким чином, строк кредитування сплив 20 серпня 2020 року.
Так, у п.п. 4.1., 4.2., 4.3. Договору закріплено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-4.5 Договору. Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 Договору. Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем.
Отже, для пролонгації Договору потрібно виконання ряду умов саме зі сторони боржника, в тому числі шляхом здійснення платежу. Проте, як вбачається із наданого товариством розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 не було здійснено жодного платежу з моменту отримання кредитних коштів, а відтак пролонгація Договору відбутись не могла.
Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, роз`яснив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до з статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищенаведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 21.08.2020р. по 19.11.2020р. відсутні. Розрахувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 30 днів, починаючи з 22.07.2020р. по 20.08.2020р.
Згідно із розрахунком заборгованості (а.с. 14-18), за період з 22.07.2020р. по 20.08.2020р. ОСОБА_1 нарахована заборгованість по відсотках у розмірі 8550,00 грн. Відсотки, які нараховані після 20.08.2020р. стягненню не підлягають.
Отже, стягненню підлягає заборгованість за відсотками у розмірі 8550,00 грн. 
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, тобто необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним Договором про надання споживчого кредиту №2684292 від 22.07.2020р.у загальному розмірі 23550,00 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом - 15000,00 грн.; заборгованості по відсоткам- 8550,00 грн.
Заразом суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок в межах сум, що підлягають стягненню згідно з вищенаведеними висновками суду, є зрозумілим, чітким, відповідає умовам договору та іншим матеріалам справи. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Також, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).
Отже, оцінивши наданий товариством розрахунок заборгованості, суд вважає, що такий є обгрунтованимв межах задоволених позовних вимог, а тому відхиляє аргументи сторони відповідача щодо неналежного та недостовірного доказу.
Щодо наявності статусу учасника бойових дій, то суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
За приписами частин другої, третьої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України від 21 жовтня 1993 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до статті 1 якого:
мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» особливий період -період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду у справі № 813/402/17 (постанова від 26.08.2020) зауважує, що за змістом наведених визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Пунктом 6-2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» врегульовано питання простроченої заборгованості на період дії воєнного стану в Україні. Так, на період дії воєнного стану та упродовж трьох місяців після його припинення або скасування банки, небанківські фінансові установи та колекторські компанії під час врегулювання простроченої заборгованості зобов`язані дотримуватися додаткових вимог щодо етичної поведінки, зокрема не взаємодіяти за власною ініціативою зі споживачем, що належить до захищеної категорії, та з його близькими особами.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.
Згідно із ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише за наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, провадження №61-21025св18.
Отже, списання відсотків за користування кредитними коштами можливе лише з 24.02.2022 року, натомість відсотки за користування кредитними коштами нараховані у 2020 році, ще до введення воєнного стану. Відтак, відсутні підстави для списання відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з наявністю статусу учасника бойових дій.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
За звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачено 2662,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №1332 від 09.01.2026р. (а.с. 6).
Позивачем також надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копію Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025р., укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АО «Апологет» (в особі адвоката Усенка А.І.), акт наданих послуг №272 від 12.01.2026р., детальний опис наданих послуг до акту наданих послуг №272 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025р., копія ордеру серії ВС №1381377 від 02.07.2025р. (а.с. 27-28).
Згідно із актом наданих послуг №272 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025р. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АО «Апологет» (в особі адвоката Усенка А.І.) підтверджують той факт, що Виконавець надав, а Замовник прийняв послуги щодо усної консультації клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, ознайомлення із матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції клієнта у справі, складання позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №2684292 від 22.07.2020 року, подання до суду від імені клієнта; вартість наданих послуг 8000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №910/12876/19 від 07.07.2021р. зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Отже, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало послуги від АО «Апологет» (в особі адвоката Усенка А.І.) як адвоката, а тому такі в розумінні чинного законодавства України є професійною правничою допомогою.
Дослідивши надані представником позивача докази, понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. знайшли своє підтвердження. Попри заперечення відповідача щодо співмірності витрат на правову допомогу, суд вважає, що такі витрати є співмірними з огляду, на їх розмір, суму позову, наявність клопотань, перегляд заочного рішення, складність справи, процесуальної поведінки учасників.
При цьому, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню судовий збір в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, що становить 1274,38 грн. (2662,40 грн.*23550,00 грн./49200,00 грн.); витрати на професійну правничу допомогу в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог 3829,27 грн. (8000,00 грн.*23550,00 грн./49200,00 грн.).
В іншій частині судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.
На підставі ст. 8, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 203-207, 509, 526-527, 530, 610-612, 625, 626, 628, 629, 633-634, 638, 639, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про споживче кредитування», керуючись ст.ст. 2-4, 7-13, 15, 17-19, 23, 76-82, 89, 92, 95, 133, 137, 141, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-275, 279-284, 288-289, 352, 354-355, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (адреса місця знаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх; код ЄДРПОУ 35234236), за підписом представника позивача Усенка Михайла Ігоровича (адреса місця праці: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний № НОМЕР_5 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний № НОМЕР_5 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (адреса місця знаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх; код ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №2684292 від 22.07.2020р. в розмірі 23550,00 грн. (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок), що складається із заборгованості тілом кредиту у розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок) та заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом у розмірі 8550,00 грн. (вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний № НОМЕР_5 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (адреса місця знаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх; код ЄДРПОУ 35234236) судові витрати у розмірі 5103,65 грн. (п`ять тисяч сто три гривні 65 копійок), що складаються з судового збору в розмірі 1274,38 грн. (одна тисяча двісті сімдесят чотири гривні 38 копійок) та витрат на правову допомогу в розмірі 3829,27 грн. (три тисячі вісімсот двадцять дев`ять гривень 27 копійок).
На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду безпосередньо або через Новодністровський міський суд Чернівецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: