Справа № 445/1220/24 
провадження № 2/445/1276/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне) 
21 липня 2026 року 
Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Бакаїм М.В.
секретаря судового засідання Назар С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ТзОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» про стягнення авансового платежу та заборгованості, -
в с т а н о в и в :
позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Везем Шиппінг» про стягнення авансового платежу та заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.02.2022 року позивач уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю “ВЕЗЕМ ШИППІНГ” попередній договір купівлі продажу транспортного засобу № 12419-ВШ0061, згідно з яким сторони зобов`язалися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу (основний договір) на належний відповідачу транспортний засіб марки Volkswagen, модель – Passat, рік випуску – 2006, індт. Номер – НОМЕР_1 , об`єм двигуна – 1984 см3, тип двигуна бензиновий. Відповідно до попереднього договору термін дії договору закінчився, позивачем сплачено кошти, проте відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивач зазначає, що не отримав від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. За спірним договором відповідач зобов`язався надати послуги з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Відповідно до зазначеного договору, сторони зобов`язались до 04.03.2022 року укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу. Умовами попереднього договору визначено, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у даному договорі, буде належати позивачу та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Згідно з попереднім договором визначено, що продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами з ціною (вартістю) в розмірі 175 207,78 грн. Після укладення основного договору транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України. На виконання умов попереднього договору ОСОБА_1 згідно з рахунком на оплату № 12419-ВШ0061 від 04.02.2022 року вніс на рахунок ТОВ “ВЕЗЕМ ШИППІНГ” № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 175 207,78 грн., з призначенням платежу: оплата за товар (б/у легкове авто) згідно попереднього договору купівлі продажу рахунок № 12419-ВШ0061 від 04.02.2022 року. На час звернення до суду, основний договір купівлі-продажу транспортного засобу між ТОВ “ВЕЗЕМ ШИППІНГ” та ОСОБА_1 не укладений, визначений у попередньому договорі транспортний засіб ОСОБА_1 не отримав. Для оплати на придбання вказаного вище транспортного засобу між ОСОБА_1 та АТ «ОТП БАНК» було укладеного кредитний договір №2038950573 від 08.02.2022 року із сумою позики 145984,20 грн. із строком до 08.02.2027 року. Згідно квитанції 513Т003WTX від 08.02.2022 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок ТОВ “ВЕЗЕМ ШИППІНГ” кошти в сумі 175 208,00 грн. Кошти відповідач не повернув та транспортний засіб не було отримано позивачем. Транспортний засіб марки Volkswagen, модель – Passat, рік випуску – 2006, індт. Номер – НОМЕР_1 , об`єм двигуна – 1984 см3, тип двигуна бензиновий взагалі не був поставлений на облік за відповідачем та не належав відповідачу, таким чином відповідач не міг продати транспортний засіб, а кошти отримані відповідачем безпідставно. Отже, відповідач зобов`язаний повернути позивачу кошти, отримані відповідно до квитанції №513Т003WTX, оскільки транспортний засіб не був проданий позивачу. У зв`язку з чим просить суд стягнути з ТзОВ «ВЕЗЕМ ШИПІНГ» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 175 207,78 грн., як авансового платежу і заборгованості за ст. 625 ЦК України в сумі 66 190,32 грн., з яких: 3 % річні -11730,74 грн., інфляційні витрати – 54 459,58 грн. Окрім того, просив покласти на відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн.
Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 09.07.2024 у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін.
21.07.2026 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.
21.07.2026 від представника позивача - адвоката Пащук А.І. надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.
До судового засідання представники відповідача не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Тому суд ухвалює заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч. 8 ст.178 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового зсідання технічними засобами згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.
Судом встановлено, 04.02.2022 між ТОВ «Везем шиппінг» та відповідачем було укладено та підписано попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №12419-ВШ0061.
Згідно з яким сторони зобов`язалися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу (основний договір) на належний відповідачу транспортний засіб марки Volkswagen, модель – Passat, рік випуску – 2006, індт. Номер – НОМЕР_1 , об`єм двигуна – 1984 см3, тип двигуна бензиновий.
На виконання умов попереднього договору ОСОБА_1 згідно з рахунком на оплату № 12419-ВШ0061 від 04.02.2022 року вніс на рахунок ТОВ “ВЕЗЕМ ШИППІНГ” № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 175 207,78 грн., з призначенням платежу: оплата за товар (б/у легкове авто) згідно попереднього договору купівлі продажу рахунок № 12419-ВШ0061 від 04.02.2022 року.
Відповідно до умов кредитного договору на забезпечення виконання зазначеного договору було укладено договір поруки із Товариством з обмеженою відповідальністю “ВЕЗЕМ ШИППІНГ” (Код ЄДРПОУ: 43764369) та банком і також договір застави транспортного засобу. Згідно квитанції 513Т003WTX від 08.02.2022 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок ТОВ “ВЕЗЕМ ШИППІНГ” кошти в сумі 175 208,00 грн. Кошти відповідач не повернув та транспортний засіб не було отримано позивачем.
25.05.2024 в порядку досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Везем шиппінг» з письмовою претензією про повернення грошових коштів в розмірі на вказаний ним рахунок.
Проте, станом на день звернення з позовом умови договору не виконані.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.
В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди.
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. (ч.1,2 ст. 651 ЦК України).
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.
У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2413,98 грн. 
Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 15 000,00 грн. суд відзначає наступне.
Відповідно до частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19.01.2023 у справі № 345/136/18 у справі № 758/6113/19, зазначено, що суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, що такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п.4 ч.3 ст.137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п.2 ч.3 ст.141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Так, заперечень щодо розміру заявлених витрат відповідачем не висловлено.
Поряд з цим, суд, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи та критерію необхідності такої роботи, часу, а також враховуючи те, що адвокат не приймав участь в судових засіданнях, оскільки подав відповідно заяву про розгляд справи без його участі, суд вважає, що застосування такого коефіцієнту вартості наданих адвокатом послуг є невиправданим. За наведених обставин, суд доходить висновку про зменшення заявленого розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 до 3 000,00 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 626, 628, 635, 638 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ТзОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» про стягнення авансового платежу та заборгованості - задовольнити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Везем шиппінг» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кошти в сумі 175 207,78 грн., як авансового платежу і заборгованості за ст. 625 ЦК України в сумі 66 190,32 грн., з яких: 3 % річні -11730,74 грн., інфляційні витрати – 54 459,58 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем шиппінг» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати, які складаються з 2413,98 грн. судового збору та 3 000,00 грн. правничої допомоги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення може бути протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 21.07.2026.
Суддя М.В. Бакаїм