Справа № 201/1994/26
Провадження № 2/201/2788/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року        місто Дніпро
Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді - Куць О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Рясної А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ІННОВА-НОВА» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.06.2025 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором договір про надання грошових коштів у позику № 8536350625, згідно якого ОСОБА_1 отримала позику у розмірі 6000 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування коштами.
ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало 14.06.2025 року позичальнику ОСОБА_1 у позику 6000 грн., шляхом зарахування цих коштів на рахунок відповідача. Однак відповідач не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на дату підготовки позовної заяви складає 26010 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 6000 грн., заборгованість за відсотками - 8010 грн., заборгованість за пенею - 12000 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вище зазначену заборгованість за договором позики та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13.02.2026 року вищевказана позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с.102-103).
Ухвалою судді від 05.03.2026 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено її до розгляду по суті, та витребувано докази. (а.с.105-106)
Представник позивача у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі. (а.с.10)
Представник відповідача - адвокат Максимів В.М. надав суду додаткові пояснення у справі, в обґрунтування яких вказував, що жодного доказу на підтвердження укладання кредитного договору, отримання грошових коштів позивач не надав, зокрема до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів направлення та використання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора «6136» (наприклад довідки від мобільного оператора) чи накладення електронного підпису. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Крім того, матеріали справи не містять доказів як того, що саме відповідач будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме ОСОБА_1 цього одноразового ідентифікатора. Також, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно телекомунікаційній системі позивача. Правила надання коштів у кредит, долучені позивачем до позову, не можна вважати належним та допустимим доказом та частиною Договору про надання грошових коштів у кредит №8536350625 від 14.06.2025 року, оскільки вони не містять підпису позичальника та невідомо яких договорів вони стосуються. Так само не є належним доказом укладення кредитного договору наданий позивачем паспорт споживчого кредиту, оскільки містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Крім того, позивачем не надано належного доказу переказу кредитних коштів на рахунок відповідача. З огляду на наведене, відповідач заперечує факт укладення між нею та ТОВ «Іннова Фінанс» Договору про надання грошових коштів у кредит № 8536350625 від 14.06.2025 року. Також, матеріали справи не містять первинних облікових документів, зокрема виписки по картковому рахунку, а долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості не є первинним документом. Так само, відповідач заперечує проти стягнення комісії, зокрема позивач вказує, що за умовами кредитного договору відповідачу була нарахована одноразова комісія за видачу кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 900 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що за рахунок сплачених 14.07.2025 року коштів заборгованість за вказаною комісією була погашена в повному обсязі. Разом з тим відповідач заперечує щодо нарахування та стягнення даної комісії, виходячи з наступного. В Договорі про надання грошових коштів у кредит №8536350625 від 14.06.2025 року позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням , обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які фінансовою установою встановлена комісія, а тому положення вказаного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (без зазначення переліку дій банка, які входять до її складу) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом. Відповідач не погоджується з таким нарахуванням з огляду на наступне. 14.07.2025 року в рахунок погашення комісії за надання кредиту було безпідставно зараховано кошти в розмірі 900 грн., які повинні були бути зараховані в погашення тіла кредиту, що в свою чергу зменшує як базу нарахування процентів, так і їх розмір. Тому відповідач наводить свій розрахунок заборгованості за процентами: з 14.06.2025 р. по 13.07.2025 р. - 1080,00 грн. (6 000 грн. х 0,60% х 30 днів/100 %). 14.07.2025 р. позивачем в рахунок погашення заборгованості зараховано 1980,00 грн. Враховуючи неправомірність нарахування та сплати комісії в розмірі 900 грн., вказані кошти мали бути спрямовані на зменшення тіла кредиту. Тому станом на 14.07.2025 р. заборгованість за процентами відсутня, заборгованість за тілом кредиту склала 5100 грн.: з 14.07.2025 р. по 13.08.2025 р. - 1530 грн. (5 100 грн. х 1,00 % х 30 днів/100 %). 13.08.2025 р. позивачем в рахунок погашення заборгованості зараховано 1800 грн. Тому станом на 13.08.2025 р. заборгованість за процентами відсутня, заборгованість за тілом кредиту склала 4830 грн. (5100 грн. + 1530,00 грн. (проценти) - 1800 грн.) - з 14.08.2025 р. по 12.09.2025 р. - 1449 грн. (4830 грн. х 1,00 % х 30 днів/100 %). 12.09.2025 р. позивачем в рахунок погашення заборгованості зараховано 1800 грн. Тому станом на 12.09.2025 р. заборгованість за процентами відсутня, заборгованість за тілом кредиту склала 4479 грн. (4830 грн. + 1449 грн. (проценти) - 1800 грн.) - з 13.09.2025 р. по 12.12.2025 р. - 4 031 грн. (4479 грн. х 1,00 % х 90 днів/100 %) ;- з 13.12.2025 р. по 30.01.2026 р. - 1909 грн. (4479 грн. х 0,87 % х 49 днів/100 %). З огляду на наведене заборгованість відповідача за відсотками за кредитним договором мала б становити 5940,50 грн., заборгованість за тілом кредиту - 4479,00 грн. Нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту відповідач вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на наведене, відповідач вважає, що справедливим було б нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3 000 грн. Однак, враховуючи відображену в розрахунку заборгованості інформацію про зарахування коштів в сумі 5580 грн., заборгованість за процентами мала б бути погашена. Також, відповідач з посиланням на положення Закону заперечувала проти стягнення неустойки. Крім того, в позовній заяві зазначено, що за умовами кредитного договору № 8536350625 від 14.06.2025 р. строк кредиту складає 360 днів (з 14.06.2025 р. до 09.06.2026 р.), тобто у позивача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитними договорами, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ним було завчасно направлені вимоги про дострокове повернення позики, а відповідачем такі вимоги було отримано. В зв`язку з наведеним кредитор не набув права на вимогу дострокового погашення заборгованості за договором № 8536350625 від 14.06.2025 р. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ТОВ «Іннова-Нова» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують підписання відповідачем договору про надання коштів у позику з відповідними додатками, а також отримання ОСОБА_1 коштів згідно вказаного договору, тобто докази існування між сторонами договірних правовідносин, отже відсутні правові підстави для стягнення коштів та задоволення позову. (а.с.112-132)
10.04.2026 року на виконання ухвали суду від 05.03.2026 року про витребування доказів, листом від 09.04.2026 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повідомило, що на платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 14.06.2025 року здійснено переказ коштів в сумі 6000 грн., надавши при цьому інформацію про рух коштів по картці ( а.с.142,144-146).
06.07.2026 року від представника відповідача - адвоката Тальчук П.І. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначала, за відсутності оригіналу електронного документа проведення перевірок є неможливим, що, унеможливлює встановлення справжності, цілісності та незмінюваності поданого позивачем кредитного договору. Водночас, наданий позивачем доказ, а саме - «Протокол підпису Договору про надання грошових коштів у кредит №8536350625 від 14.06.2025 р. з боку Позивача», не може бути прийнятий судом до уваги, з огляду на наступне. З наведеного протоколу перевірки кваліфікованого електронного підпису вбачається, що накладення КЕП відбулося 12.02.2026 р., тобто значно пізніше дати, яка зазначена, як дата укладення кредитного договору - 14.06.2025 р. Така невідповідність у часі свідчить про відсутність підтвердження того, що саме у лютому 2026 року кредитодавцем було підписано відповідний документ. Крім того, відповідно до умов договору та вимог законодавства про електронну комерцію, укладення електронного договору мало бути підтверджене використанням відповідачем одноразового ідентифікатора. Проте, з позовною заявою позивач не надав жодного належного та допустимого доказу направлення такого одноразового ідентифікатора відповідачу, його отримання останнім, а також факту підписання спірного договору саме відповідачем шляхом використання такого ідентифікатора. За таких обставин надані позивачем документи не підтверджують належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору відповідачем у передбаченому законом порядку, отже позивач не довів факт підписання та укладення сторонами договору про споживчий кредит №8536350625 від 14.06.2025 р., на тих умовах, які вказані у наданих до суду примірниках. Також, заперечувала проти стягнення з відповідача пені з посиланням на положення Закону та військовий стан. Щодо вимоги про дострокове погашення боргу. Відповідно до умов кредитного договору, сторонами погоджено строк кредитування 360 днів, а саме до 09.06.2026 р., який на момент звернення позивача до суду в лютому 2026 року ще не сплинув. В свою чергу, позивачем не долучено досудову вимогу адресовану відповідачу, доказів надсилання такої вимоги та/чи доказів її отримання відповідачем. Щодо комісії за надання кредиту. Виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Враховуючи вищевказане, у задоволенні позовної заяви просила відмовити. (а.с.163-172)
Представник відповідача - адвокат Тальчук П.І. 06.07.2026 року надала суду заяву про проведення засідання без участі сторони відповідача.(а.с.159-160)
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).
Судом встановлено, ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», на підставі рішення загальних зборів учасників від 05.09.2025 р. змінили назву на ТОВ «ІННОВА-НОВА». (а.с.64-65)
14.06.2025 року ОСОБА_1 ознайомилась із умовами кредитування кредитодавця ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «2682» підписала Паспорт споживчого кредиту - Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма). (а.с.39-45)
14.06.2025 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» Договір надання грошових коштів у кредит № 8536350625 (а.с.12-34), за умовами якого Товариство надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання Кредиту (якщо умовами Договору передбачено сплату комісії за надання Кредиту), проценти за користування Кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 2.2).
Сума кредиту (загальний розмір) складає: 6000 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 дні (в). Детальні терміни (дати) повернення кредиту, сплати комісії за надання Кредиту (якщо умовами Договору передбачено сплату комісії за надання Кредиту) та процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для Позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору (п.п. 2.3 - 2.5 Договору).
У відповідності до п. 2.6 Договору: Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору та становить: 1% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання Позичальником право користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою. 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше). Знижена процентна ставка 0,6% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Позичальник 14.07.2025 року, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів Позичальник, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Пунктом 2.7 Договору узгоджено, що комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого Кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором Кредиту у день надання кредиту. Якщо в цьому пункті Договору значення розміру комісії за видачу Кредиту становить 0%, це означає, що комісія за видачу Кредиту відсутня.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 3195,29% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2346,81% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 27096 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 26376 грн. (п.п. 2.9 - 2.10 Договору).
Як узгоджено сторонами, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_3 . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 14.06.2025 року або наступний за ним календарний день (п.п. 3.1 - 3.2 Договору).
За умовами п. 2.1 Договору: укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Позичальнику через Веб-сайт. Ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний Позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в Товаристві (в т.ч через месенджери).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно з ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Договір надання грошових коштів у кредит № 8536350625 від 14.06.2025 року підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «6136».
Вказане також підтверджується витягом із телекомунікаційної системи https://finsfera.ua// - Відправка одноразового ідентифікатора для підписання Договору, з якого встановлено, що ОСОБА_1 одноразовий ідентифікатор «6136» був направлений на номер телефону « НОМЕР_4 ».
Зазначений номер телефону ОСОБА_1 вказала у договорі, а саме розділі 11 «Реквізити та підписи сторін». (а.с.34)
У поданих поясненнях на позовну заяву не спростовано факт належності вказаного телефону ОСОБА_1 .
Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, сторони узгодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_3 (п. 3.1 Договору).
Вказаний електронний платіжний засіб ОСОБА_1 також зазначений у Розділі 11 Договору - реквізити та підписи сторін.
Відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 20253-1354-226914512 від 14.06.2025 року, через платіжну систему ВПС «Фінансовий світ» було проведене успішне зарахування на карту клієнта № 4441111050004245 суми коштів у розмірі 6000 грн., ІД операції: 1623553544, призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «ІННОВА ФІНАНС». (а.с.60)
Крім того, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» у листі від 09.04.2026 №БТ/Е-12777 надало інформацію про те, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) Банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 14.06.2025 року було зараховано платіж у сумі 6000 грн. (а.с.142)
Відповідно до руху грошових коштів по рахунку, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_1 за період з 14.06.2025 року по 17.06.2025 року, на рахунок ОСОБА_1 14.06.2025 року здійснено зарахування грошових коштів у розмірі 6000 грн. (а.с.144-145)
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» здійснило перерахування коштів ОСОБА_1 шляхом перерахування обумовленої суми грошових коштів на її картковий рахунок № НОМЕР_1 , чим позивач, відповідно, виконав свої зобов`язання за Договором про надання грошових коштів у кредит №8536350625 від 14.06.2025 року.
У поясненнях на позовну заяву відповідачем не спростовано ані факту належності їй платіжної картки № НОМЕР_1 , ані відсутності зарахування на її картковий рахунок грошових коштів у розмірі 6000 грн.
Натомість, отримана від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформація свідчить про те, що платіжна картка № НОМЕР_1 , на яку 14.06.2025 року здійснено зарахування коштів у розмірі 6000 грн., належить саме ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Одночасно з тим, судом встановлено, що станом на день подачі позову до суду, відповідачем отримані грошові кошти за договором №8536350625 від 14.06.2025 року у повному обсязі не повернуто.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 8536350625 від 14.06.2025 року, станом на 30.01.2026 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» становить 26010 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 6000 грн., заборгованість за відсотками - 8010 грн., заборгованість за пенею - 12000 грн.(а.с.79-83)
Крім того, із зазначеного розрахунку вбачається, що відповідачем сплачено 5580 грн. на погашення заборгованості, з яких: 4680 грн. - на сплату заборгованості за відсотками, а 900 грн. - на сплату заборгованості по комісії.
Вказані дії свідчать про визнання ОСОБА_1 боргу.
Крім того, відповідно до умов договору №8536350625 від 14.06.2025 року, Товариство має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав в повному обсязі у порядку та випадках, передбачених п. 6.4 договору (п. 5.1.11 Договору).
У разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або комісії за надання кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених даним договором), строк виплати якого ще не настав в повному обсязі (п. 6.4 Договору).
Вказане спростовує доводи сторони відповідача щодо дострокового повернення кредитних коштів.
Щодо нарахування комісії за надання кредиту.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Сторонами у пункті 2.7 Договору надання грошових коштів у кредит № 8536350625 від 14.06.2025 року узгоджено, що комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого Кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором Кредиту у день надання кредиту.
На підтвердження порядку надання кредитних коштів позивачем надано договір № 160523/1 від 16.05.2023 року про надання послуг з приймання та переказу платежів, укладений між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (а.с.70-76). Відповідно до пункту 1.1 цього договору ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» за винагороду здійснює перекази коштів на користь отримувачів, а згідно з пунктом 5.1 договору ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» зобов`язане сплачувати платіжній установі винагороду за кожний здійснений переказ. Отже, видача кредитних коштів відповідачу здійснювалася із залученням платіжної установи на платній основі, у зв`язку з чим позивач ніс витрати, пов`язані з наданням кредиту та перерахуванням коштів позичальнику.
Таким чином, комісія за надання кредиту була прямо передбачена умовами договору, доведена належними та допустимими доказами, відповідач була належним чином повідомлена про її розмір до укладення договору, зокрема у паспорті кредиту, та погодилася з такою умовою під час його підписання.
Зважаючи на викладене, стягнення із ОСОБА_1 комісії за надання кредиту є правомірним, що спростовує доводи представника відповідача у вказаній частині.
Щодо нарахування відсотків суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6 договору процентна ставка є фіксованою та становить 1 % на день протягом перших 180 календарних днів користування кредитом та 0,87 % на день починаючи зі 181 дня користування кредитом. Крім того, договором передбачалася можливість застосування зниженої процентної ставки за умови належного виконання позичальником визначених договором зобов`язань.
Як встановлено судом, до укладення договору відповідачу було надано паспорт споживчого кредиту, який містив відомості про суму кредиту, строк кредитування, розмір процентних ставок, комісію за надання кредиту, орієнтовну загальну вартість кредиту та наслідки невиконання зобов`язань. Також невід`ємною частиною договору є графік платежів, у якому визначено строки та розмір платежів, а також загальну суму процентів за користування кредитом. Вказані документи були підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором одночасно з укладенням кредитного договору, що свідчить про ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами кредитування та його згоду з ними.
Згідно з Паспортом споживчого кредиту та графіком платежів загальна сума процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою становить 21096 грн. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов договору щодо своєчасного внесення платежів та виконання умов для застосування зниженої процентної ставки, а тому позивач мав право здійснювати нарахування процентів відповідно до погоджених сторонами умов договору.
Також суд враховує, що на момент укладення договору частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлювала максимальний розмір денної процентної ставки на рівні 1 % від загального розміру кредиту. Умовами спірного договору передбачено денну процентну ставку, яка не перевищує зазначеного законом обмеження.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитом ґрунтуються на умовах укладеного сторонами договору, з якими відповідач була належним чином ознайомлена та погодилася під час укладення договору.
Крім того, розрахунок загальної суми заборгованості відповідача по кредитному договору наданий суду і відповідає узгодженим сторонами умовам та вимогам закону.
Відповідач не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала.
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ІННОВА-НОВА» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання за Договором надання грошових коштів у кредит № 8536350625 від 14.06.2025 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 14010 грн., з яких: за тілом кредиту - 6000 грн., за відсотками - 8010 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 12000 грн., суд зауважує наступне.
Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18).
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Судом встановлено, що кредитний договір укладено 14.06.2025 року, відповідно і пеня нарахована після 24.02.2022 року. Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Таким чином, позовна вимога в частині стягнення з відповідача пені є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд вважає за необхідне стягнути в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1434,07 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265,282-283,353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» заборгованість за кредитним договором № 8536350625 від 14.06.2025 року у сумі 14010 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 6000 грн., за відсотками - 8010 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1434,07 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА», код ЄДРПОУ 44127243, місцезнаходження: м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 10, поверх 2, офіс 5.
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 

Суддя        О.О.Куць