Справа № 161/21726/25 | Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/946/26 | Доповідач: Бовчалюк  З. А.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А., 
суддів - Киці С.І., Осіпука В.В.,
з участю секретаря судового засідання Прядуна Ю.В.,
заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,
представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, за апеляційною скаргою заінтересованої особи Міністерства оборони України на рішення Луцького місьрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В:
22.10.2025 заявниця ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Вказувала, що з 20 квітня 2018 року проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали взаємні права й обов`язки. Зазначає, що після призову ОСОБА_4 на військову службу 13.03.2025 року, вони продовжували підтримувати сталі сімейні стосунки через регулярне спілкування, її матеріальну та медичну підтримку, а також спільну підготовку до офіційної реєстрації шлюбу у вересні 2025 року. Факт збереження родинного зв`язку та спільних планів на майбутнє підтверджується доказами надання допомоги, фотографіями з місця служби та показаннями свідків про реальний намір узаконити їх відносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер у смт. Рішки Чернігівського району Чернігівської області.
Заявниця пояснює, що встановлення факту проживання однією сім`єю з 20 квітня 2018 року по 08 серпня 2025 року є єдиним законним способом підтвердити її статус цивільної дружини для подальшої реалізації права на соціальний захист і отримання одноразової грошової допомоги.
Просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою з 20 квітня 2018 року по 08 серпня 2025 року.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2026 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 20 квітня 2018 року по 08 серпня 2025 року.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.
Колегія суддів заслухавши пояснення заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Надаючи оцінку сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, під час яких вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та проводили спільні витрати. При цьому в будь-якому іншому шлюбі вказані особи не перебували.
Судом встановлено, що 13 березня 2025 року ОСОБА_4 був прийнятий на військову службу до Збройних Сил України у військову частину НОМЕР_1 на посаду стрільця, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 12.03.2025 року (а.с.12-22).
Згідно з сповіщенням сім`ї № 142 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.08.2025 року, яке направлено на ім`я ОСОБА_1 , як цивільній дружині, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Рішки, Чернігівський район, Чернігівська область (а.с. 23).
Лікарським свідоцтвом про смерть № 1203 від 09.08.2025 року встановлено причину смерті – хронічна ішемічна хвороба серця з артеріальною гіпертензією.
Відповідно до довідки № 280/01-11 від 19.08.2025 року, чоловік ОСОБА_1 – ОСОБА_4 похований 14.08.2025 року в с. Гаразджа (а.с.28).
З довідки АТ «Райффайзен Банк», вбачається , що банківська картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_4 , а банківська картка № НОМЕР_4 — на ім`я ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що батьки ОСОБА_4 — ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли у 2012 та 2010 роках відповідно, що підтверджується актовими записами про смерть № 398 від 06.03.2012 та № 1692 від 25.10.2010 (а.с. 132).
Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, 
Реальність сімейних відносин та наявність спільного побуту підтверджується спільними фотокартками різних періодів життя, знімками екрана (скриншотами) щодо надсилання спільних посилок, а також документами про проходження ОСОБА_4 військової служби.
Факт ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету доводиться квитанціями про оплату комунальних послуг за період 2022–2025 років (у тому числі за житло сестри), а також підтвердженим фактом постійного користування заявницею банківською карткою загиблого для задоволення спільних потреб сім`ї.
Наявність у заявниці особистих документів загиблого (паспорта та військового квитка), а також здійсненню нею організації та оплати поховання ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними квитанціями від 13.08.2025 року. Факт передання особистих речей загиблого саме заявниці додатково вказує на визнання оточуючими та офіційними органами статусу їхніх відносин як сімейних.
Суд правильно врахував, що за життя ОСОБА_4 при заповненні військових документів зазначав адресу АДРЕСА_1 , як основне постійне місце свого проживання, а ОСОБА_1 визнавав, як цивільну дружину. За вказаним місцем проживання ОСОБА_4 було вручено повістку.
Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, дійшов до правильного висновку, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно проживали однією сім`єю до дня смерті останнього, вели спільне господарство, мали спільний побут, спільний бюджет, спільне харчування, брали участь у витратах на утримання спільного житла, надавали допомогу та підтримку один одному, тобто між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю та сім`ї.
Встановлені судом обставини також підтверджуються поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків, які надали послідовні та узгоджені свідчення. Зокрема: свідки підтвердили, що заявниця та ОСОБА_4 тривалий час проживали за однією адресою як єдина сім`я, спільно займалися облаштуванням побуту та вели господарство. Свідки також засвідчили факт взаємного піклування сторін та сприйняття їх оточуючими як чоловіка та дружини. Щодо періоду спільного проживання свідки вказували, що ведуть відлік від смерті матері заявниці, оскільки після її смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали проживати по АДРЕСА_1 ., до цього часу вони проживали по АДРЕСА_2 , в квартирі власником якої є сестра померлого. 
Доказів, які б спростовували обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю саме у вказаний період, відповідачами не надано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з ОСОБА_4 з 20 квітня 2028 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Безпідставними є твердження апелянта про незалучення усіх заінтересованих осіб, оскільки судом встановлено про відсутність інших родичів померлого, а саме: доньки про яку вказує апелянт. Вказуючи на дані обставини Міністерство оборони жодних доказів про це не подає. 
Відповідно до витягу із Спадкового реєстру спадково справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.
В суді апеляційної інстанції заявниця вказувала, що ніхто і з родичів не був присутнім при похованні ОСОБА_4 , усі заходи щодо поховання здійснювались виключно нею. Вказує, що лише вона здійснює догляд за могилою
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення заяви про встановлення юридичного факту ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права та з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу заінтересованої особи Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: