Справа № 452/3170/25      Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С. 
Провадження № 22-ц/811/568/26      Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2025 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 1589761 від 02.05.2024 у розмірі 47 719, 99 грн, понесені судові витрати, а також витрати на правову допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 травня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1589761 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно із умовами даного договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 8 000, 00 гривень строком на 360 днів зі сплатою процентів, зазначених в договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші обов`язки, що передбачені договором. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення договору на умовах, що ним визначені. Надавши відповідачу кредитні кошти, кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору в повному обсязі, однак ОСОБА_1 не повернув своєчасно товариству грошові кошти. 
24.12.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 24122024 згідно умов якого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Враховуючи порушення зобов`язання за кредитним договором розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 47 719, 99 грн, з яких: 7 999, 99 грн - заборгованість по кредиту; 24 840,00 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 14 880, 00 грн – нараховані позивачем відсотки за 124 календарні дні. З наведених підстав просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму та понесені судові витрати, а також витрати на правову допомогу. Крім цього, з посиланням на частини десяту, одинадяцяту статті 264 ЦПК України, просить орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, з наданням останньому роз`яснень, нараховувати інфляційні втрати і 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» суму коштів у розмірі 41 319, 94 грн за договором про надання споживчого кредиту № 1589761 від 02.05.2024; 21 07, 48 грн сплаченого судового збору та 7 000, 00 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
У решті позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, яка підписана його представником Тальчук Поліною Іллівною. В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Вказує, що проценти, які просить стягнути позивач є несправедливими, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику як споживачу фінансових послуг, що надавалися кредитором, оскільки встановлюють неправомірно велику суму компенсації. Вважає, що позивачем не доведено переходу права вимоги за кредитним договором №1589761 від 02.05.2024. Договір факторингу № 24122024 від 24.12.2024 не містить інформації про кредитний договір за яким передається право вимоги, не містить даних про особу боржника, суми заборгованості та інші відомості, необхідні для такого виду договорів. Наданий позивачем витяг з реєстру боржників не підтверджує право вимоги позивача до відповідача, а наявна в ньому інформація підлягає доведенню на загальних підставах. Стверджує, що кредитор не міг застосувати до відповідача положення частини другої статті 625 ЦК України, а відтак всі нараховані відсотки, інфляційні та штрафи не підлягають стягненню. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Частина третя статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до частин першої та третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно статті 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частини четверта та п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини другої статті 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 02.05.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 1589761 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, укладення цього договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом Споживача та направлений Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний Споживачем при вході/протягом періоду обслуговування в Товаристві. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІКС Товариства. 
Згідно з п 1.2 договору на умовах, встановлених договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Пунктом 1.3 договору визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає: 8000,00 гривень. Тип кредиту – кредит.
Пункт 1.4. договору визначає, що строк кредиту 360 днів.
Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 дні (в).
Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів) , що є Додатком № 1 до цього Договору. 
Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.
Відповідно до п. 1.5. тип процентної ставки - фіксована.
За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов:
1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 1, 50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. 
1.5.2. Знижена процентна ставка 0, 300 % в день та застосовується відповідно до наступних умов.
Якщо Споживач до 01.06.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. 
Відповідно до п 1.6. мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Згідно з п. 1.7 денна процентна ставка на дату укладення Договору складає:
1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1, 50 % в день.
Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування» (43 200, 00 грн/ 8 000, 00 грн) / 360 дн ? 100 % = 1, 50 % в день. 
1.7.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1,4 % в день. Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування»: (40 320, 00 грн / 8 000, 00 грн) / 360 дн ? 100 % = 1, 4 % в день
1.8. Загальні витрати на дату укладення Договору складають:
1.8.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 43 200,00 грн. 
1.8.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 40 320, 00 грн.
1.9. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 
1.9.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9 089, 90 % річних.
1.9.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 3 873, 30 % річних.
1.10. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає:
1.10.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 51 200, 00 грн.
1.10.2.за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 48 320, 00 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що зарахування кредитних коштів на платіжну карту ОСОБА_1 відбулось через систему РауTech, на підставі укладеного Договору про організацію переказу грошових коштів №06062022-1 від 06.06.2022 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Пейтек».
З листа, наданого ТОВ «Пейтек» вбачається, що відповідно до зазначеного договору №1589761 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 8 000, 00 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .
Інформацією, наданою ПАТ КБ «Приват Банк» в порядку виконання ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2025, підтверджується, що в банку було емітовано карту на ім`я ОСОБА_1 за вказаним номером. Відтак, отримувачем кредитних коштів в сумі 8 000, 00 грн є саме відповідач.
Із Додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №1589761 від 02.05.2024 вбачається, що чиста сума кредиту за розрахунковий період з 02.05.2024 по 27.04.2025 становить 48 320, 00 грн, з яких 8 000, 00 грн – сума кредиту за договором, 40 320, 00 грн - проценти за користування кредитом.
24 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 24122024, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за плату набуває права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними в реєстрі боржників.
Згідно з реєстром боржників, що є додатком до договору факторингу № 24122024, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №1589761 від 02.05.2024.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 1589761 від 02.05.2024 заборгованість відповідача складає 47 719, 99 грн, з яких сума кредиту - 7 999, 99 грн та 39 720, 00 грн - сума процентів за користування кредитом.
При цьому, в розрахунку заборгованості враховано, що за період з 02.05.2024 по 24.12.2024 на виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 1589761 від 02.05.2024 ОСОБА_1 сплатив на рахунок первісного кредитора кошти в розмірі 720, 01 грн, з яких 0, 01 грн зараховано на оплату тіла кредиту та 720, 00 грн - на оплату процентів за користування грошовими коштами.
Згідно з вищезазначеним розрахунком заборгованості нарахування відсотків за користування кредитними коштами протягом строку дії договору здійснювалося за процентною ставкою, що становить 1, 50 % в день від залишку неповерненої суми кредиту.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.
Положення частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2, 5 %; протягом наступних 120 днів - 1, 5 %.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Оскільки договір про надання споживчого кредиту №1589761 від 02.05.2024 укладено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що положення цього Закону застосовуються до договору про надання споживчого кредиту № 1589761 від 02.05.2024, на підставі якого з відповідача стягується заборгованість.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України визначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту №1589761 від 02.05.2024 денна процентна ставка установлена на рівні 1, 50 %, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» і набрання ними чинності, установлення в умовах кредитного договору умов, які передбачають денну процентну ставку вище 1 % на день, суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки максимальний розмір денної процентної ставки, не може перевищувати 1% відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Вказаний Закон прийнятий 22 листопада 2023 року та набрав чинності 24 грудня 2023 року, а договір про надання споживчого кредиту №1589761 укладено 02 травня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що відсоткова ставка, встановлена цим договором, не відповідає умовам чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що встановлений у договорі позики розмір денної процентної ставки у 1, 50 % не відповідає вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, оскільки договір про надання споживчого кредиту № 1589761 від 02.05.2024 укладено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відтак положення цього Закону підлягають застосуванню до цього договору, на підставі якого з відповідача стягується заборгованість.
Отже, за користування коштами за договором про надання споживчого кредиту №1589761 від 02.05.2024 у позичальника виник обов`язок зі сплати процентів в розмірі 1 % на день, що становить 28 800, 00 грн.
Долученим позивачем розрахунком заборгованості підтверджується, що на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1589761 від 02.05.2024 ОСОБА_1 сплатив 720, 01 грн, з яких 0, 01 грн зараховано на оплату тіла кредиту та 720, 00 грн - на оплату процентів за користування грошовими коштами.
Таким чином, за договором про надання споживчого кредиту № 1589761 від 02.05.2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 36 079, 99 грн (7 999, 99 грн + 28080, 00 грн).
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч вимогам частини першої статті 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №1589761 від 02.05.2024 щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами в повному обсязі та відсутності у нього заборгованості за кредитним договором, чи наявної заборгованості в іншому розмірі.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено переходу права вимоги за кредитним договором № 1589761 від 02.05.2024 спростовуються наявним актом прийому - передачі реєстру боржників за договором факторингу № 24122024 від 24.12.2024, підписаним сторонами договору та скріпленим печатками, який відповідно до п. 1.2 договору факторингу є підтвердженням переходу права вимоги за вказаним кредитним договором. 
Твердження апелянта про незаконне застосування до відповідача положення частини другої статті 625 ЦК України є безпідставними, оскільки позивач вимоги про стягнення як неустойки, штрафу, так і процентів річних за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів не заявляв та суд першої інстанції такі не стягував.
Частина тринадцята статті 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 36 079, 99 грн, то на підставі пункту 13 статті 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 1 831, 52 грн судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , то з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь відповідача підлягає стягненню 460, 80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за користування кредитом зменшивши суму таких з 33 319, 95 грн до 28 800, 00 грн та, відповідно, судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
В решті рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, необхідно залишити без змін. 
У зв`язку з цим резолютивну частині рішення суду першої інстанції необхідно викласти в новій редакції. 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково. 
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2026 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками змінити, зменшивши розмір стягуваних відсотків з 33 319, 95 грн до 28 800, 00 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
У зв`язку з цим резолютивну частину рішення суду викласти в новій редакції:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1589761 від 02.05.2024 в розмірі 36 079, 99 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 1 831, 52 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.»
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 460, 80 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 липня 2026 року.

Головуючий:        С.М. Копняк

Судді:         С.М. Бойко

А.В. Ніткевич