Справа № 134/1987/25
2/134/358/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

11 вересня 2026 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Швець Л.В.,
при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,
за участю: позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача відділу освіти, культури, спорту та туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області – Петрунь Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду селища Крижопіль цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про стягнення винагороди за сумлінну працю та стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

16 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, згодом із залученням співвідповідача, та заміненого на правонаступника – Городківського ліцею Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про стягнення винагороди за сумлінну працю та стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, у судовому засіданні уточнено в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в межах шестимісячного строку.
Позовна заява обґрунтована тим, що він працював у Вільшанській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів, яка рішенням 17 сесії 8 скликання Городківської сільської ради № 13 від 22 лютого 2022 року була перейменована у Вільшанську гімназію Тульчинського району, Вінницької області, і був звільнений з роботи з посади учителя трудового навчання (технологій), історії наказом від 18 серпня 2025 року № 72-к/тр. Зазначеним наказом було визначено та дано розпорядження бухгалтеру при звільненні виплатити йому при звільненні вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку та винагороду за сумлінну працю в розмірі посадового окладу пропорційно до відпрацьованого в 2025 році – сім повних календарних місяців. Крім цього, директором Вільшанської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів 12 серпня 2025 року було видано наказ № 65-к/тр «Про надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам». 22 серпня 2025 року листом № 618 начальник відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради повідомила його про відсутність підстав для виплати винагороди за сумлінну працю. Він в позасудовому порядку намагався врегулювати спір з відповідачем відділом освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради шляхом оскарження дій через гарячу лінію Кабінету Міністрів України. В жовтні 2025 року він отримав від Тульчинської районної військової адміністрації лист № 09-Д-224-7 від 29 вересня 2025 року про те, що його звернення на гарячу лінію Кабінету Міністрів України направлено на розгляд до Городківської сільської ради. На час звернення із позовом до суду відповіді на свою скаргу він не отримав. 12 грудня 2025 року він отримав лист Департаменту гуманітарної політики Вінницької ОВА № 09-Д-5155-7 від 27 листопада 2025 року на звернення щодо порушення його права на винагороду за сумлінну працю про те, що його звернення направлено на розгляд до Городківської сільської ради.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть проводитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до абз. 5 ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту» держава забезпечує надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків. Умови оплати щорічної винагороди педагогічним працівникам регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 р. № 78 «Деякі питання реалізації окремих положень частини першої статті 57 та частини четвертої статті 61 Закону України «Про освіту». Пунктом 5-1 Постанови № 78 унормовано, що педагогічним працівникам закладів та установ освіти державної і комунальної форми власності незалежно від їх підпорядкування, які за основним місцем роботи займають посади згідно з переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. № 963, і на яких поширюються умови оплати праці працівників закладів та установ освіти, виплачується щорічна грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків у розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) на календарний рік. Щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків виплачується відповідно до положення, що затверджується керівником закладу та установи освіти за погодженням з відповідним профспілковим органом (у разі його створення). Відповідно до пунктів 4.1., 4.5. Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України та Профспілками працівників освіти і науки України на 2021-2025 роки унормовано, що Положення Угоди1 діють безпосередньо та поширюються на працівників закладів освіти і здобувачів освіти, та які перебувають у сфері дії сторін Угоди, і є обов`язковими для включення до колективних договорів, угод нижчого рівня. Пунктом 8.3.1 Угоди визначено керівникам закладів та установ освіти і науки забезпечити надання відповідно до статей 57 та 61 Закону № 2145-VIII; педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди за сумлінну працю; виплачувати винагороду за сумлінну працю при звільненні педагогічних працівників серед навчального року з урахуванням часу фактичної роботи. Аналогічні норми закріплені в п.п 1.4.,1.5. та 8.3.2 Угоди між Департаментом гуманітарної політики Вінницької обласної державної адміністрації та комітетом Вінницької обласної організації Профспілки працівників освіти і науки на 2021-2025 роки. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом підзаконними актами та локальними нормативними актами. При звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ст. 116 КЗпП України). Відповідно до вимог ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати складається із основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлено статтею 2 ЗУ «Про оплату праці».
За довідкою № 128 від 01 грудня 2025 року його посадовий оклад (ставка заробітної плати) станом на дату звільнення становив 16289, грн 03 коп. Отже, зважаючи на повністю відпрацьовані ним 7 місяців, станом на дату звільнення він мав право на отримання 7/12 винагороди за сумлінну працю пропорційно до відпрацьованого часу, а саме: 9501 грн 93 коп. = (16289,03 грн/12x7). Зазначену винагороду за сумлінну працю відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплатити йому в день звільнення на підставі наказів директора Вільшанської гімназії від 18 серпня 2025р року № 72-к/тр та № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року. Всупереч вимогам чинного законодавства, вимогам локальних нормативних актів (ст. 57 Закону № 2145-VIII, Порядку № 78, Угоди1 та угоди2) та наказів директора йому не було виплачено при звільненні щорічна грошова винагорода за сумлінну працю і зразкове виконання службових обов`язків пропорційно відпрацьованому часу як педагогічному працівнику навчального закладу комунальної форми власності.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідачем безпідставно та протиправно проігнорована вимога закону про нарахування та виплату позивачу винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання обов`язків 2025 року, тому вона підлягає стягненню за рішенням суду. Згідно довідки № 136 від 12 грудня 2025 року про середню заробітну плату обчислено згідно з постановою КМУ № 100 від 28.02.1995 року із зазначенням середньоденної заробітної плати, яка склала 860 грн 47 коп. Тому вважає, що його порушене право підлягає відновленню в судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної винагороди та середній заробіток за час затримки.
Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.
Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року ухвалу Крижопільського районного суду від 09 січня 2026 року скасовано і справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
11 січня 2026 року відповідачам відділом освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради до суду направлений відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Відзив мотивований тим, що відповідно до Порядку надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2000 року № 898, яка діяла на момент звільнення ОСОБА_1 , щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам видається на підставі наказу керівника навчального закладу відповідно до положення, яке затверджується керівником навчального закладу в межах загальних коштів, передбачених кошторисом навчального закладу на оплату праці. У Вільшанській гімназії відсутній колективний договір та положення про виплату щорічної винагороди, норми яких би встановлювали порядок та терміни виплати щорічної винагороди. Тобто підстави, обов`язковість та правомірність виплати щорічної винагороди при звільненні ОСОБА_1 це компетенція директора (голови комісії з реорганізації) Вільшанської гімназії. Що стосується Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України, Профспілками працівників освіти і науки України та Всеукраїнським об`єднанням організацій роботодавців у галузі вищої освіти на 2021-2025 роки, то відповідно до п. 1.4. Положення Угоди діють безпосередньо та поширюються на працівників закладів освіти і здобувачів освіти, та які перебувають у сфері дії сторін Угоди, і є обов`язковими для включення до колективних договорів, угод нижчого рівня. Однак Вільшанська гімназія не уклала колективний договір. Відповідно рішення 68 сесії 8 скликання Городківської сільської ради від 24 квітня 2025 року № 15 розпочато реорганізацію Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області шляхом приєднання до Городківського ліцею №1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Станом на 10 березня 2026 року процедура реорганізації триває, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до рішення 74 сесії 8 скликання Городківської сільської ради від 25 серпня 2025 року № 9 «Про затвердження передавального акту Вільшанської гімназії Городківської сільської ради», затверджено передавальний акт, складений комісією з реорганізації Вільшанської гімназії шляхом приєднання до Городківського ліцею № 1, інформація про заборгованість будь-яких виплат відсутня. Відповідно до п. 6 Розділу 5 Статуту Вільшанської гімназії, безпосереднє керівництво гімназією здійснює директор, який несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти. Директор є представником Вільшанської гімназії у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених законом та установчими документами гімназії. Пунктом 7.6 Розділу 7 Статуту визначено, що з метою забезпечення фінансової автономії, бухгалтерський облік у Вільшанській гімназії здійснюється самостійно. Враховуючи зазначені вище обставини, вважаю, що Відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради є неналежним відповідачем по справі. Разом з тим, зазначено, що частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено що із заявою у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник може звернутися у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Розрахунок при звільненні ОСОБА_1 виплачено вчасно, що підтверджується випискою з рахунку за 15 серпня 2025 року. Позовна заява датована 15 грудня 2025 року, тобто після спливу тримісячного строку.
16 березня 2026 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому він зазначає, що відзив на позов відповідача є необґрунтованим та таким, що суперечить законодавству і практиці Верховного Суду, з огляду на наступне. Його право на отримання винагороди підтверджується абзацом 5 частини 1 статті 57 Закону України «Про освіту», постановою Кабінету Міністрів України № 898 від 05 червня 2000 року, наказами директора Вільшанської гімназії № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року та № 72-к/тр від 18 серпня 2025 року. Локальні акти роботодавця не можуть обмежувати права працівників, встановлені законом. Відповідач не виплатив йому належну винагороду у день звільнення, що свідчить про порушення вимог статей 116 та 117 КЗпП України. Вимоги про стягнення заробітної плати можуть бути заявлені без обмеження строку, тому ним не пропущений строк звернення до суду. Саме відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради, який забезпечує фінансування закладу освіти і є належним відповідачем у даній справі, при цьому реорганізація закладу освіти не звільняє правонаступника від виконання трудових обов`язків перед працівниками.
Ухвалою суду від 17 березня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та підготовче судове засідання було відкладено.
Ухвалою суду від 01 квітня 2026 року залучено до участі у справі Вільшанську гімназію Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в якості співвідповідача.
Ухвалою суду від 04 травня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, разом з тим витребувано докази у відповідача – Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.
20 травня 2026 року представником відповідача відділом освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради подано до суду статут Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.
25 травня 2026 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у відділі освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради та у Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.
04 червня 2026 року представником відповідача відділом освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради подано до суду витребувані докази.
Ухвалою суду від 30 червня 2026 року клопотання відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради задоволено та замінено співвідповідача Вільшанську гімназію Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області її правонаступником – Городківський ліцей № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.
15 липня 2026 року відповідачем Городківським ліцеєм № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області через систему «Електронний суд» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволені позову з огляду на наступне. Ч. 2 ст. 233 КЗпП України встановлено що із заявою у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник може звернутися у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Розрахунок при звільненні ОСОБА_1 виплачено вчасно, що підтверджується випискою з рахунку за 15 серпня 2025 року. Позовна заява датована 15 грудня 2025 року, тобто після завершення тримісячного строку. Відповідно до Порядку надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2000 року № 898, яка діяла на момент звільнення ОСОБА_1 , щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам видається на підставі наказу керівника навчального закладу відповідно до положення, яке затверджується керівником навчального закладу в межах загальних коштів, передбачених кошторисом навчального закладу на оплату праці. У Вільшанській гімназії відсутній колективний договір та положення про виплату щорічної винагороди, норми яких би встановлювали порядок та терміни виплати щорічної винагороди. Тобто підстави, обов`язковість та правомірність виплати щорічної винагороди при звільненні ОСОБА_1 це компетенція директора (голови комісії з реорганізації) Вільшанської гімназії. Що стосується Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України, Профспілками працівників освіти і науки України та Всеукраїнським організацій роботодавців у галузі вищої освіти на 2021-2025 роки, то відповідно до п. 1.4. положення Угоди діють безпосередньо та поширюються на працівників закладів освіти і здобувачів освіти, які перебувають у сфері дії сторін Угоди, і є обов`язковими для включення до колективних договорів, угод нижчого рівня. Однак Вільшанська гімназія не уклала колективний договір. Відповідно рішення 68 сесії 8 скликання Городківської сільської ради від 24 квітня 2025 року № 15 розпочато реорганізацію Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області шляхом приєднання до Городківського ліцею №1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Відповідно до рішення 74 сесії 8 скликання Городківської сільської ради від 25 серпня 2025 року № 9 «Про затвердження передавального акту Вільшанської гімназії Городківської сільської ради», затверджено передавальний акт, складений комісією з реорганізації Вільшанської гімназії шляхом приєднання до Городківського ліцею № 1, інформація про заборгованість будь-яких виплат відсутня.
Ухвалою суду від 21 липня 2026 року розгляд справи був відкладений.
В судовому засіданні 02 вересня 2026 року позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, які зазначені в позові. Разом з тим зазначив, що при звільненні він не отримував сам розрахунок. За попередні роки він отримував зазначену винагороду.
Представник позивача в судовому засіданні 02 вересня 2026 року підтримав позов повністю та просив його задовольнити. При цьому зазначив, що наказ про виплату зазначеної винагороди був виданий директором Вільшанської гімназії, даний наказ не скасований, однак відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради відмовив у її виплаті. Зазначені обставини підтверджуються листами, які відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради надав позивачу у відповідь на його звернення. Оскільки відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради є головним розпорядником коштів, тому представник позивача просив задовольнити позовні вимоги саме до відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради. При цьому зазначив, що з огляду на останні правові позиції Верховного Суду просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шестимісячний період.
Представник відповідача відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради в судовому засіданні 02 вересня 2026 року зазначила, що просить відмовити позивачу в позовних вимогах до відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради, оскільки він не є належним відповідачем у даній справі. Хоча і відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради є головним розпорядником коштів, проте будь-якого відношення до нарахувань та виплат Вільшанською гімназією своїм працівникам відношення не має. Дані виплати нараховуються та здійснюються самою гімназією, відповідно до затвердженого кошторису, оскільки Вільшанська гімназія переведена на повну фінансову автономію. У даному закладу не було укладено колективного договору (був наявний тільки проект колективного договору), не було затверджено положення про преміювання, які би регулювали зазначені питанні. Тому відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради не вбачав правомірність нарахування цієї щорічної винагороди, що і відображено в листах відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради. Перешкодою нарахування зазначеної винагороди стало відсутність колективного договору. Відділом освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради було повністю профінансовано Вільшанська гімназія Городківської сільської ради згідно поданої заявки. Крім того Вільшанською гімназією були повернуті кошти в розмірі 50000 гривень, як невикористані, що не перешкоджало із даних коштів гімназією виплатити працівникам зазначену винагороду.
Співвідповідач Городківський ліцей № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судові засідання свого представника не направив. Будь-яких заяв про слухання справи у відсутності представника чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Подав до суду відзив на позовну заяву.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши докази в сукупності, встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював з 02 листопада 2016 року у закладі загальної середньої освіти І-ІІ ступенів с. Вільшанка Крижопільського району Вінницької області, який рішенням № 7 від 18.06.2021 року 9 сесії 8 скликання Городківської сільської ради перейменовано на середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів с. Вільшанка Крижопільського району Вінницької області а рішенням № 13 від 22.02.2022 року 17 сесії 8 скликання Городківської сільської ради на Вільшанську гімназію Тульчинського району Вінницької області. 18 серпня 2025 року звільнений у зв`язку з реорганізацією шляхом скорочення чисельності та штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджені відомостями, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 18.10.1986 року та наказом № 72-к/тр від 18 серпня 2025 року, який виданий директором (головою комісії з реорганізації) Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області Л. Мельник.
12 серпня 2025 року директором (головою комісії з реорганізації) Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області Л. Мельник видано наказ № 65-к/тр про надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам, в якому зазначено, що відповідно до статті 57 Закону України «Про освіту» на підставі Порядку надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2000 року № 898 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2017 року № 67), у зв`язку із запланованим вивільненням педагогічних працівників Вільшанської гімназії на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України наказано надати грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків пропорційно до відпрацьованого часу (сім повних календарних місяців до місяця, в якому заплановано звільнення) у 2025 році педагогічним працівникам Вільшанської гімназії, в тому числі і зазначений під № 5 ОСОБА_1 . При цьому в наказі доручено бухгалтеру Н. Куйбіді здійснити нарахування та виплату винагороди педагогічним працівникам при їх звільненні. З даним наказом ознайомлені під підпис всі працівники, в тому числі і позивач та бухгалтер. Про виплату даної винагороди зазначено і в наказі директора (голови ліквідаційної комісії) № 72-к/тр від 18 серпня 2025 року, а саме п. 2.2 Наказу.
Як вбачається із листів відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, які адресовані і ОСОБА_1 і Вінницькій обласній військовій адміністрації, Тульчинській районній адміністрації у відповідь на звернення позивача за №№ 618 від 22 серпня 2025 року та 720 від 10 жовтня 2025 року, Відділ зазначає, що виплати щорічної винагороди зазвичай регулюються Положенням про преміювання або про виплату щорічної винагороди та Колективним договором, а оскільки зазначені документи відсутні у закладі освіти (Вільшанській гімназії Городківської сільської ради), де працював заявник, виплата щорічної винагороди не врегульована, винагорода не є частиною основної заробітної плати, а є заохочувальною виплатою. Така винагорода виплачується за підсумками роботи за рік, і право на її отримання виникає на момент її нарахування та виплати, а не в момент звільнення. Тому, за відсутності будь-якої внутрішньої нормативної бази, законних підстав для обов`язкової виплати щорічної винагороди немає. Дану позицію підтримала в судовому засіданні і представник відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради, зазначивши, що із зазначеного не вбачають правомірності нарахування зазначеної щорічної винагороди.
В судовому засіданні 30 червня 2026 року були допитані як свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Свідок ОСОБА_3 надала суду такі покази, що вона була директором Вільшанської гімназії Городківської сільської ради. З січня 2025 року дана гімназія була на автономному фінансовому обслуговуванні. Був виданий наказ нею про нарахування та виплату працівникам гімназії винагороди за сумлінну працю на підставі ст. 57 Закону України «Про освіту» та галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України та профспілкою працівників освіти і науки у Вінницькій області. Зазначена виплата може виплачуватися протягом року. Зазвичай дану виплату приурочують та виплачують до Дня вчителя. Дані виплати не були здійсненні працівникам гімназії, оскільки дані витрати не були погоджені розпорядником коштів вищого рівня, а саме відділом освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради. Дане непогодження було висловлено в усній формі. Усі виплати здійснювалися за погодженням із відділом освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради.
Свідок ОСОБА_4 надала суду такі покази, що вона працювала у Вільшанській гімназії Городківської сільської ради на посаді бухгалтера. Директором гімназії був виданий наказ на виплату педагогічним працівникам гімназії винагороду за сумлінну працю, у зв`язку із вивільненням зазначених працівників по скороченню чисельності у зв`язку із реорганізацією гімназії. У відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради було подано заявку на виділ коштів, однак у погодженні заявки та виділі коштів відділом освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради було відмовлено в усній формі. Усі заявки були погодженні Відділом окрім заявки на виплату зазначеної винагороди. Кошти, які були повернуті відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради, а саме 50000 гривень, це були кошти – субвенції сільської ради, за рахунок яких не можна було здійснити виплату, оскільки вони мали інше цільове призначення.
Як встановлено судом, сторонами визнається, а також підтверджено показами свідків, ті обставини, що винагорода за сумлінну працю не була виплачена педагогічним працівникам Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, в тому числі і ОСОБА_1 , відповідно до наказів № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року та 72-к/тр від 18 серпня 2025 року.
Абзацом 5 частини 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» передбачено, що держава забезпечує виплату педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків.
Суд не застосовує до спірних правовідносин пункт 5-1 постанови № 78, оскільки на момент звільнення позивача цей пункт ще не був чинним, оскільки зазначений пункт 5-1 було запроваджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2025 року № 1129, яка набрала чинності 13 вересня 2025 року, тобто після звільнення позивача 18 серпня 2025 року.
Водночас на час звільнення позивача порядок надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам визначався Порядком надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2000 року № 898.
Постанова Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2025 року № 1129, якою, зокрема, пункт 5-1 було включено до постанови №78, а постанову № 898 визнано такою, що втратила чинність, набрала чинності після припинення трудових відносин із позивачем, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з його звільненням 18 серпня 2025 року.
Згідно з пунктом 1 Порядку, затвердженого постановою №898, його дія поширювалася на педагогічних працівників, зокрема, загальноосвітніх та інших навчальних закладів системи загальної середньої освіти державної та комунальної форми власності.
Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку щорічна грошова винагорода надавалася педагогічним працівникам за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків за умови досягнення ними відповідних результатів та відсутності порушень виконавчої і трудової дисципліни і здійснювалася в межах загальних коштів, передбачених кошторисом навчального закладу чи методичної установи на оплату праці.
Пунктом 3 Порядку передбачено надання щорічної грошової винагороди відповідно до положення, яке затверджується керівником навчального закладу за погодженням із профспілковим комітетом, а пунктом 4 передбачено, що така винагорода педагогічним працівникам видається на підставі наказу керівника навчального закладу.
Таким чином, при вирішенні спору суд застосовує нормативно-правові акти, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, а саме статтю 57 Закону України «Про освіту» та Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2000 року №898.
Відповідно до Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2021–2025 роки, зареєстровану Мінекономіки 18.06.2021 за № 12, п. 1. 1 Угоди, між Міністерством освіти і науки України - центральним органом виконавчої влади та Профспілками працівників освіти і науки України укладено відповідно до Законів України «Про колективні договори і угоди», «Про соціальний діалог в Україні», Генеральної угоди, законів про освіту, інших законодавчих актів України. П. 1.2. Угоди, зазначено, що Угода здійснює регулювання трудових відносин у галузі та соціально-економічних питань, що стосуються інтересів працівників, а також здобувачів вищої, фахової передвищої, професійно-технічної освіти та власників (уповноважених ними органів).
Галузева угода є додатковим підтвердженням того, що при звільненні в середині навчального року винагорода повинна визначатися з урахуванням фактичного часу роботи працівника.
Пункт 8.3.1 Угоди передбачає виплату винагороди при звільненні в середині навчального року з урахуванням фактичного часу роботи.
Аналогічні норми закріплені в п.п 1.4.,1.5. та 8.3.2 Угоди між Департаментом гуманітарної політики Вінницької обласної державної адміністрації та комітетом Вінницької обласної організації Профспілки працівників освіти і науки на 2021-2025 роки.
Отже, законодавством встановлено державну гарантію виплати педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди, порядок надання якої на час виникнення спірних правовідносин визначався Порядком № 898. При цьому в даному випадку питання щодо конкретного позивача було індивідуалізовано роботодавцем шляхом видання наказу № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року, яким ОСОБА_1 визначено право на отримання щорічної грошової винагороди пропорційно фактично відпрацьованому часу та доручено бухгалтеру здійснити її нарахування і виплату при звільненні. Зазначений наказ роботодавцем не скасовано та не визнаний незаконним.
Крім того, посилання відповідачів на відсутність коштів для виплати позивачу щорічної грошової винагороди суд оцінює критично.
З реєстру розподілу показників, наданого до матеріалів справи, вбачається, що за кодом програмної класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів 0611031 «Надання загальної середньої освіти закладами загальної середньої освіти за рахунок освітньої субвенції» та кодом економічної класифікації видатків 2110 «Оплата праці» були передбачені кошти, з яких у подальшому 50 260,16 грн повернуто.
При цьому КЕКВ 2110 застосовується для видатків на оплату праці працівників бюджетних установ та включає, зокрема, премії, інші види заохочень та винагород відповідно до законодавства.
Отже, зазначені обставини не підтверджують доводи відповідачів про повну відсутність бюджетних коштів за відповідним напрямом видатків. Навпаки, вони свідчать про наявність передбачених бюджетом коштів на оплату праці в межах відповідної бюджетної програми, частина яких у розмірі 50 260,16 грн була повернута невикористаною.
Разом із тим сам по собі факт наявності та повернення зазначених коштів не дає підстав для висновку, що вся сума або її частина була безпосередньо призначена саме для виплати позивачу щорічної грошової винагороди, оскільки КЕКВ 2110 охоплює різні види видатків на оплату праці. Водночас відповідачами не доведено, що відсутність фінансування саме щорічної грошової винагороди була зумовлена недостатністю коштів за відповідною бюджетною програмою.
Зі змісту ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Відповідно до п. 2.3.2. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 до інших заохочувальних і компенсаційних виплат відносяться винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер, зокрема, винагороди за підсумками роботи за рік, щорічні винагороди за вислугу років (стаж роботи); премії, що виплачуються у встановленому порядку за спеціальними системами преміювання, виплачені відповідно до рішень уряду; одноразові заохочення, не пов`язані з конкретними результатами праці (наприклад, до ювілейних та пам`ятних дат, як у грошовій, так і натуральній формі); грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків.
Отже, відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати щорічна грошова винагорода належить до інших заохочувальних та компенсаційних виплат і є складовою фонду оплати праці. У цій конкретній справі право позивача на її отримання визначене не лише законодавством, а й індивідуальними наказами роботодавця.
Відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про освіту» держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам, зокрема, виплату щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам у розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013. Оскільки ця винагорода передбачена ст. 57 Закону «Про освіту», вона є обов`язковою складовою державних гарантій в оплаті праці.
Дане твердження підтверджено і позицією Вінницького апеляційного суду в постанові від 10 лютого 2026 року у цивільній справі, що розглядається.
Частиною першою статті 94 КЗпП України, положення якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР«Про оплату праці» (далі - Закон про оплату праці), визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 зазначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Згідно із статтею 115 КЗпП України, статтею 24 Закону про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Тому, зазначене спростовує твердження представника відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради, що винагорода за сумлінну працю не входить до заробітної плати.
Відповідачі стверджують про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із посиланням на ч. 2 ст. 233 КЗпП України - у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - із заявою про вирішення трудового спору працівник може звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 
З даного приводу суд зазначає наступне. Так, згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору, а саме у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник може звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що передбачено статтею 116 КЗпП України (При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.).
Спірні вимоги стосуються виплат, які позивач вважає належними йому при звільненні, а тому застосуванню підлягає спеціальне правило частини другої статті 233 КЗпП України; перебіг установленого цією нормою строку пов`язаний саме з отриманням працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.
В судовому засіданні позивач зазначив, що йому не був наданий розрахунок при звільненні. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що при звільненні 18 серпня 2025 року позивач отримав письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
За таких обставин передбачений частиною другою статті 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду не може обчислюватися від дати звільнення або дати проведення банківської операції.
Виписка з рахунку не є доказом отримання такого письмового повідомлення.
Більше того, стаття 116 КЗпП прямо передбачає обов`язок роботодавця письмово повідомити працівника в день виплати про суми, нараховані та виплачені при звільненні із зазначенням кожного виду виплати. 
Тому суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду із даним позовом.
Як встановлено під час розгляду даної справи, наказ № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року «Про надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам» та наказ № 72-к/тр від 18 серпня 2025 року «Про звільнення ОСОБА_5 », які видані директором (головою комісії з реорганізації) Вільшанської гімназії Городківської сільської ради та які передбачають надання та виплату щорічної винагороди педагогічним працівникам, в тому числі і ОСОБА_1 не скасовані, не оскаржувалися і на даний час є чинними. Невиплата зазначеної винагороди є невиконанням уже визначеного роботодавцем грошового зобов`язання.
Твердження відповідачів про те, що у Вільшанській гімназії Городківської сільської ради були відсутні колективний договір та положення про преміювання або виплату щорічної винагороди, у зв`язку з чим гімназія не мала правових підстав для виплати позивачу винагороди за сумлінну працю, суд оцінює з урахуванням того, що на час виникнення спірних правовідносин право на щорічну грошову винагороду педагогічних працівників було передбачене статтею 57 Закону України «Про освіту», а порядок її надання визначався постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2000 року № 898.
Відсутність окремого локального положення мала значення для визначення порядку та умов надання такої винагороди. Водночас у цій справі керівником закладу освіти до звільнення позивача було видано наказ № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року, яким конкретно визначено працівників, яким надається щорічна грошова винагорода, розмір такої винагороди пропорційно фактично відпрацьованому часу та доручено бухгалтеру здійснити її нарахування і виплату при звільненні.
Вказаний наказ не скасований, не визнаний незаконним та його законність відповідачами у встановленому порядку не оспорена. Отже, після видання цього наказу право позивача на конкретну виплату та її розмір були індивідуалізовані роботодавцем, а невиконання наказу не припиняє відповідного грошового зобов`язання.
Як вбачається із статуту Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, який затверджений Рішенням 60 сесії 8 скликання Городківської сільської ради від 20 листопада 2024 року № 8 Вільшанська гімназія є юридичною особою, має самостійний баланс, власні рахунки в установах Казначейства і банках, печатку, штамп, бланки зі своїм найменуванням, символіку. З метою забезпечення фінансової автономії, бухгалтерський облік у Вільшанській гімназії здійснюється самостійно. Наказом № 114 від 25 грудня 2024 року відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області зазначено про забезпечення самостійного ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.
Твердження представника позивача про те, що саме відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області є відповідачем у даній справі і він має виплатити позивачу зазначену винагороду та середній заробіток за час затримки розрахунку з посиланням на те, що відділ є головним розпорядником коштів, спростовується наступним. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах саме з Вільшанською гімназією Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, яка нараховувала та виплачувала йому заробітну плату, звільнила його з роботи, Вільшанська гімназія Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області здійснює самостійно свою фінансову діяльність в межах кошторису, який затверджує відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, який є лише головним розпорядником коштів. При цьому ті обставини, що відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області як головний розпорядник коштів не погодив додаткові витрати Вільшанській гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області для виплати зазначеної винагороди, не впливає на отримання ОСОБА_1 зазначеної винагороди, оскільки відповідні накази були видані, та є чинними. А відносини між відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та Вільшанською гімназією Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області не можуть впливати на виплати педагогічним працівникам винагороди, а відсутність коштів на рахунку роботодавця не припиняє вже визначеного трудового зобов`язання, якщо інше прямо не передбачено законом/умовами виплати (а такого не встановлено під час розгляду цієї справи у суді). Разом із тим у даному випадку директор закладу освіти, реалізовуючи надані йому повноваження керівника юридичної особи та роботодавця, прийняв індивідуальний правовий акт – наказ про виплату щорічної грошової винагороди конкретним педагогічним працівникам, визначивши як осіб, яким вона підлягає виплаті, так і її розмір та строк здійснення виплати. Даний наказ є чинним, і якщо відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області вважав, що даний наказ винесений неправомірно, в порушення вимог законодавства, за відсутності колективного договору або положення про винагороди, він непозбавлений був можливості оскаржити даний наказ, однак суду не доведено, що даний наказ є недійний на час розгляду справи. Оскільки Вільшанська гімназія Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області здійснювала виплати, видавала накази про виплати, мала свого бухгалтера, яка забезпечувала виплати працівникам, тобто здійснювала свою фінансову діяльність самостійно, і як встановлено судом невиплата була пов`язана із відсутністю фактичного фінансування відповідної виплати та непогодженням додаткових видатків головним розпорядником бюджетних коштів, незважаючи на передбачення відповідних видатків у кошторисі, тому суд дійшов висновку, що саме Вільшанська гімназія Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області мала виплатити ОСОБА_1 винагороду за сумлінну працю, оскільки вона була роботодавцем позивача, а доказів того, що відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області приймав рішення про встановлення позивачу винагороди або був стороною трудових правовідносин, немає. 
Посилання представника позивача на справу № 466/11310/24, в якій суд зобов`язав саме Департаменту освіти сплати винагороду працівнику, суд не може взяти до уваги з огляду на наступне. В даному рішення встановлено, що централізована бухгалтерія Департаменту освіти фактично здійснювала повне бухгалтерське обслуговування ліцею та нарахування заробітної плати. А в справі, що розглядається судом, встановлено, що бухгалтерське обслуговування Вільшанської гімназії здійснювала бухгалтерія самої гімназії.
При цьому суд зазначає, що справа № 466/11310/24 може бути врахована судом як судова практика щодо спорів про щорічну грошову винагороду педагогічним працівникам, однак висновки суду щодо належності Департаменту освіти як відповідача були зроблені з урахуванням конкретних встановлених у цій справі обставин, зокрема здійснення Департаментом через централізовану бухгалтерію повного бухгалтерського обслуговування ліцею та фактичного здійснення ним нарахування заробітної плати працівникам.
Натомість у справі, що розглядається, трудові відносини позивача виникли саме з Вільшанською гімназією Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, яка була юридичною особою та роботодавцем, а наказ про виплату щорічної грошової винагороди виданий керівником цього закладу. Доказів того, що відділ освіти був роботодавцем позивача, приймав рішення про встановлення чи невстановлення йому щорічної грошової винагороди або безпосередньо здійснював нарахування такої виплати, судом не встановлено.
Як встановлено судом, Вільшанська гімназія Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області припинила свою діяльність про що18 червня 2026 року було здійснено відповідний запис, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань. В даному Реєстрі зазначено, що правонаступником Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області є Городківський ліцей № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.
Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється, зокрема, в результаті реорганізації, а у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Згідно з частиною другою статті 107 Цивільного кодексу України передавальний акт у разі злиття, приєднання або перетворення має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, у тому числі щодо зобов`язань, які оспорюються сторонами.
Таким чином, унаслідок реорганізації до юридичної особи-правонаступника переходять не лише майнові права, а й обов`язки юридичної особи, яка припиняється, у тому числі невиконані зобов`язання, що виникли до реорганізації.
При цьому спірне зобов`язання щодо виплати позивачу щорічної грошової винагороди виникло у зв`язку з трудовими відносинами з Вільшанською гімназією Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та існувало на момент його реорганізації, оскільки визначена згідно наказу № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року сума винагороди позивачу фактично виплачена не була.
Отже, зазначене невиконане грошове зобов`язання увійшло до складу прав та обов`язків Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, які перейшли до її правонаступника – Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.
Відповідно до частини першої статті 55 Цивільного процесуального кодексу України у разі припинення юридичної особи суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони. При цьому всі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, є для нього обов`язковими.
З огляду на встановлені судом обставини та враховуючи, що Городківський ліцей № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області є правонаступником Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, саме на нього перейшли права та обов`язки Вільшанської гімназії, у тому числі обов`язок щодо виконання невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем. 
Крім того, як вбачається із Статуту Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (який є в загальному доступі) ліцей є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, штамп, печатку. Заклад освіти самостійно здійснює бухгалтерський облік, веде фінансову та статистичну звітність у порядку, встановленому законодавством України».
При цьому, вирішуючи питання про належного відповідача у справі, суд виходив з того, що трудові відносини між позивачем та Вільшанською гімназією Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області виникли безпосередньо між зазначеними сторонами, що підтверджується трудовою книжкою позивача та наказами директора гімназії. Саме директором Вільшанської гімназії видано наказ № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року, яким позивача включено до переліку педагогічних працівників, яким надано щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків пропорційно до фактично відпрацьованого часу, а бухгалтеру доручено здійснити її нарахування та виплату при звільненні. Вказаний наказ не скасований та його законність відповідачами не оспорювалася.
Вільшанська гімназія на момент виникнення спірних правовідносин була юридичною особою, а відповідно до її Статуту бухгалтерський облік здійснювався самостійно. Доказів того, що відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради був роботодавцем позивача, здійснював нарахування йому заробітної плати або приймав рішення про встановлення йому щорічної грошової винагороди, судом не встановлено.
Сам по собі статус відділу освіти як головного розпорядника бюджетних коштів не свідчить про виникнення у нього обов`язку перед працівником щодо виплати належних йому за трудовими відносинами сум, оскільки бюджетні правовідносини між розпорядниками коштів та закладом освіти не змінюють сторони трудових правовідносин.
Посилання представника позивача на постанову Вінницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у справі, що розглядалася щодо іншого закладу освіти, не спростовує наведеного висновку, оскільки належність відповідача визначається з урахуванням конкретних обставин кожної справи. У зазначеній справі встановлювалися обставини щодо фактичного здійснення централізованою бухгалтерією відповідного департаменту повного бухгалтерського обслуговування закладу освіти, у тому числі нарахування заробітної плати його працівникам, тоді як таких обставин у справі, що розглядається, судом не встановлено.
У зв`язку з реорганізацією Вільшанської гімназії шляхом приєднання до Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області ліцей є її правонаступником, у тому числі щодо невиконаних зобов`язань, які виникли з трудових відносин із позивачем. Відсутність відомостей про заборгованість перед позивачем у передавальному акті сама по собі не припиняє зобов`язання, яке виникло до завершення реорганізації та не було виконане.
За таких обставин належним відповідачем у цій справі є правонаступник Вільшанської гімназії – Городківський ліцей № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, до якого перейшов обов`язок щодо виконання невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем.
При цьому відсутність у передавальному акті окремого зазначення саме про заборгованість із виплати позивачу щорічної грошової винагороди не свідчить про неперехід такого обов`язку до правонаступника, оскільки у випадку реорганізації шляхом приєднання має місце універсальне правонаступництво, внаслідок якого до правонаступника переходить сукупність прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється.
Наказом № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року передбачено, що винагорода за сумлінну працю надається пропорційно до відпрацьованого часу (сім повних календарних місяців до місяця, в якому заплановано звільнення) у 2025 році.
Як вбачається із довідки № 128 від 01 грудня 2025 року посадовий оклад (ставка заробітної плати) позивача станом на дату звільнення становив 16289,03 грн. Отже, зважаючи на повністю відпрацьовані позивачем 7 місяців, станом на дату звільнення позивач мав право на отримання 7/12 винагороди за сумлінну працю пропорційно до відпрацьованого часу, що становить 9501 гривня 93 копійки (16289,03 грн./12x7). 
В огляду на вищезазначене суд прийшов до висновку, що оскільки право позивача на отримання винагороди та її розмір були визначені наказом № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, даний наказ є чинним, саме Вільшанська гімназія Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області була роботодавцем позивача, а Городківський ліцей № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області є правонаступником Вільшанської гімназії Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, тому стягнення винагороди в розмірі 9501,93 грн підлягає стягненню з Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.
Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. 
П. 5 розділу IV вищезазначеної Постанови нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. 
З огляду на те, що судом встановлено, що винагорода за сумлінну працю, яка є складовою заробітної плати, як підлягала виплаті позивачу, не виплачені на даний час, тобто з позивачем не поведений остаточний розрахунок за належними до виплати, згідно наказами, сум, суд дійшов висновку про те, що відповідно до законодавства підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку. При цьому суд враховує, що невиплата належної позивачу суми у день звільнення сталася з вини роботодавця, оскільки саме Вільшанська гімназія як роботодавець була зобов`язана виконати чинний наказ № 65-к/тр та провести з позивачем повний розрахунок при звільненні. Невиплата належної позивачу суми у день звільнення сталася з вини роботодавця, оскільки саме Вільшанська гімназія Городківської сільської ради як роботодавець була зобов`язана виконати чинний наказ № 65-к/тр від 12 серпня 2025 року та провести з позивачем повний розрахунок при звільненні.
Посилання на відсутність погодження додаткового фінансування з боку головного розпорядника бюджетних коштів не змінює сторони трудових правовідносин та не припиняє обов`язку роботодавця щодо виплати працівникові сум, право на які було визначено самим роботодавцем.
Разом із тим зазначені обставини, а також відсутність виплати такої винагороди іншим педагогічним працівникам та наявність спору щодо правових підстав її виплати можуть бути враховані судом при визначенні розміру відшкодування відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України.
Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 
Згідно з довідкою про доходи № 136 від 12 грудня 2025 року, виданою Вільшанською гімназією Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, середньоденний заробіток позивача становить 609,50 грн, що визначається таким чином: (13 741,75 грн + 15 514,10 грн) / 48 робочих днів = 609,50 грн.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України максимальний період, за який може бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, становить шість місяців.
У цій справі такий період становить з 19 серпня 2025 року до 19 лютого 2026 року включно, протягом якого налічується 133 робочі дні.
Отже, максимальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за вказаний період становить: 609,50 грн ? 133 робочі дні = 81 063,50 грн.
Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При цьому встановлене законом обмеження періоду, за який може бути нарахований середній заробіток, шістьма місяцями визначає максимальну межу відповідальності роботодавця, однак саме по собі не виключає можливості суду визначити менший розмір компенсації з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності.
У цій справі встановлено, що розмір належної позивачу, але не виплаченої при звільненні щорічної грошової винагороди становить 9 501,93 грн, тоді як розрахований за максимально допустимий законом шестимісячний період середній заробіток за час затримки розрахунку становить 81 063,50 грн.
З огляду на те, що позивачем конкретний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визначався, суд самостійно визначає розмір такого відшкодування відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України з урахуванням установлених у справі обставин та принципів розумності, справедливості й пропорційності.
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23, відповідно до якого, розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, суд повинен оцінювати співмірність стягнення суми з огляду на конкретні обставини справи. При цьому підлягають врахуванню, зокрема, розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінка сторін та інші істотні обставини. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що розмір такого відшкодування може бути зменшений незалежно від ступеня задоволення вимог про стягнення належних працівникові при звільненні сум.
У цій справі встановлено, що розмір належної позивачу, але не виплаченої при звільненні щорічної грошової винагороди становить 9 501,93 грн, тоді як розрахований за шість місяців середній заробіток за час затримки розрахунку становить 81 063,50 грн.
Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки більш ніж у вісім разів перевищує розмір основної заборгованості, що підлягає виплаті позивачу. Стягнення всієї розрахованої суми 81 063,50 грн за наведених обставин призвело б до істотної диспропорції між розміром невиплаченої працівнику суми та розміром компенсації за затримку її виплати.
Водночас суд бере до уваги, що невиплата належної позивачу грошової винагороди порушила її право на своєчасне отримання належних при звільненні коштів, а тому роботодавець не може бути повністю звільнений від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
При визначенні розміру компенсації суд також враховує встановлені у справі обставини щодо причин виникнення заборгованості. Зокрема, спірна виплата не була здійснена не лише позивачу, а й іншим педагогічним працівникам, що свідчить про відсутність вибіркового невиконання роботодавцем обов`язку саме щодо позивача. Також встановлено обставини, пов`язані з відсутністю необхідного фінансування для проведення відповідної виплати та існуванням спору щодо правових підстав її здійснення за відсутності локального нормативного акта, який би визначав порядок виплати щорічної грошової винагороди.
Разом із тим на момент звільнення позивача існував чинний наказ керівника закладу освіти, яким позивача було включено до переліку педагогічних працівників, яким визначено щорічну грошову винагороду, а тому зазначені обставини не усувають обов`язку роботодавця провести з позивачем належний розрахунок.
Оцінивши у сукупності розмір невиплаченої суми, її співвідношення із розміром середнього заробітку за час затримки, тривалість затримки, причини невиплати, поведінку сторін та необхідність забезпечення справедливого балансу між захистом трудового права позивача і майновими наслідками для відповідача, суд доходить висновку, що стягнення 81 063,50 грн у повному обсязі не відповідає вимогам розумності, справедливості та пропорційності.
Враховуючи наведені обставини, а саме розмір невиплаченої при звільненні суми 9 501,93 грн, співвідношення цієї суми із середнім заробітком за максимально допустимий шестимісячний період, тривалість затримки, відсутність вибіркового невиконання обов`язку щодо позивача, оскільки винагорода не була виплачена й іншим педагогічним працівникам, наявність спору щодо правових підстав та фінансування відповідної виплати, а також те, що невиплата не була наслідком умисного ухилення від виконання саме щодо позивача чинного наказу, суд вважає, що належним і достатнім розміром компенсації є 40 000 грн.
Такий розмір, з одного боку, забезпечує реальну компенсацію позивачу за порушення строків виплати належної їй грошової суми, а з іншого – не допускає покладення на відповідача надмірного майнового тягаря, який за конкретних обставин справи був би неспівмірним із розміром основної заборгованості.
Отже, із визначених розрахунком 81 063,50 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку суд стягує на користь позивача 40 000 грн.
Щодо оподаткування сум, які підлягають стягненню, суд зазначає таке.
Сума щорічної грошової винагороди у розмірі 9 501,93 грн є виплатою, пов`язаною з трудовими відносинами, яка підлягає оподаткуванню та на яку роботодавцем у встановленому законом порядку.
Водночас сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка стягується відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, має компенсаційний характер та не є базою для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Визначаючи розмір сум, що підлягають стягненню, суд не здійснює відрахування податків і зборів. Їх нарахування, утримання та перерахування до бюджету у випадках, передбачених законом, здійснюється відповідачем як податковим агентом під час виконання судового рішення.
Отже, зазначені у резолютивній частині рішення суми підлягають стягненню без зменшення на суму податків і зборів, із їх утриманням відповідачем у встановленому законодавством порядку.
Таким чином, на підставі зазначеного суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково, а саме: в задоволенні позовних вимог до відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області відмовити. Стягнути із Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області на користь ОСОБА_1 9 501,93 грн щорічної грошової винагороди та 40 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з утриманням із зазначених сум установлених законодавством України податків і зборів.
Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Від сплати судового збору за вимогу про стягнення щорічної грошової винагороди позивач звільнений відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як позивач у справі про стягнення заробітної плати.
Питання розподілу судового збору вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 47, 97, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. ст. 4, 10, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив

Позов ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про стягнення винагороди за сумлінну працю та стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні – задовольнити частково.
Стягнути з Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (ЄДРПОУ 26223312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 9 501 (дев`ять тисяч п`ятсот одна) гривню 93 копійки щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
Стягнути з Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (ЄДРПОУ 26223312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про стягнення винагороди за сумлінну працю та стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні – відмовити.
Стягнути з Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (ЄДРПОУ 26223312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Стягнути з Городківського ліцею № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (ЄДРПОУ 26223312) на користь держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Найменування сторін.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідачі: 
Відділ освіти, культури, спорту і туризму Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, місцезнаходження: вул. Благовіщенська, буд. 51, село Городківка Тульчинського району Вінницької області, код ЄДРПОУ 44082077.
Городківський ліцей № 1 Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, місцезнаходження: вул. Лесі Українки, буд. 3, с. Городківка Тульчинського району Вінницької області, код ЄДРПОУ 26223312.

Суддя