ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2026 року
м. Київ
справа № 381/2957/22
провадження № 61-7166св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 ,
відповідачі:  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Боярська міська територіальна громада Київської області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей Боярської міської ради Фастівського району Київської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року у складі судді Янченко А. В., постанову Київського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у складі колегії суддів Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О., та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 травня 2026 року у складі колегії суддів Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О., і виходив з такого.
Зміст заявлених позовних вимог
1. У серпні 2022 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
2. Позовні вимоги мотивовані тим, що недієздатний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом ІІ групи з дитинства згідно з довідкою МСЕК.
3. Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області.
4. Після розлучення сторони проживали за адресою АДРЕСА_1 .
5. Одночасно зі сторонами, позивачем, відповідачем і їхніми дітьми, покійним ОСОБА_6 в будинку проживала мати покійного ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , та його нова дружина ОСОБА_3 .
6. Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2010 у справі №1-468/10 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 164 КК України та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 годин.
7. Станом на 31 грудня 2013 року заборгованість по аліментах становила 58 084,43 грн. Цю суму заборгованості ніхто не оскаржував та не сплатив.
8. Виконавче провадження ВП НОМЕР_1 завершено 04 жовтня 2016 року згідно з пунктом 6 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (за закінченням терміну стягнення).
9. Постанову про закінчення виконавчого провадження позивачу надіслано не було, як і не повернуто до суду виконавчий документ. Виконавче провадження втрачено.
10. Як встановлено постановою про результати перевірки виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 27 грудня 2018 року, вказане виконавче провадження до архіву не передавалось і до АСВП відносно ВП НОМЕР_1 дані не внесені (вказане було предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства).
11.  ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Києво-Святошинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ Київської області.
12. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на спадкове майно.
13. Як вбачається з копії заповіту від 08 грудня 2015 року, отриманого позивачем при ознайомлені з іншою судовою справою, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , все його майно, що буде належите йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося.
14. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року по справі № 357/1933/18 визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 недієздатним з шестимісячного віку. Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначено ОСОБА_5 опікуном недієздатного ОСОБА_2 .
15. З 29 червня 2008 року ОСОБА_2 зарахований до складу підопічних дитячого будинку-інтернату на повне утримання.
16. Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року по справі № 357/1933/18 клопотання ОСОБА_5 про продовження строку дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року задоволено. Продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_2 строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили.
17.  ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом про поновлення строку вступу у спадщину.
18. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 369/220/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, позов задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , строком у два місяці з дня набрання рішенням законної сили.
19. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що причини пропуску ОСОБА_2 строку на подання заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки він є інвалідом ІІ групи з дитинства, а тому був позбавлений можливості самостійно звернутись у шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з моменту її відкриття. Судами враховано, що позивач визнаний недієздатним на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року (справа № 357/1933/18), а тому має право на обов`язкову частку у спадщині.
20. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року скасовано і прийнято нове рішення, яким відмовлено у позові.
21. У мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 зазначено, що на ОСОБА_2 , починаючи з шестимісячного віку, поширюються правові наслідки визнання особи недієздатною, у тому числі і правила прийняття спадщини. На особу, яка прийняла спадщину, не поширюються положення частини третьої статті 1272 ЦК України.
22. Враховуючи те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року (справа № 357/1933/18) ОСОБА_2 визнано недієздатним з шестимісячного віку і він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька, постановою державного нотаріуса опікуну ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині, а між спадкоємцями існує спір щодо спадкового майна, ефективним способом захисту прав недієздатного спадкоємця, який прийняв спадщину, може бути вимога про визнання за ним права власності на майно у порядку спадкування.
23. У подальшому відповідачка ОСОБА_3 припинила фактичне проживання з ОСОБА_6 і почала жити з іншим чоловіком, а після смерті ОСОБА_6 , через півроку, ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_6 народила ОСОБА_2 . Генетична спорідненість ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із спадкодавцем є предметом спору у справі № 461/3122/19, справа перебуває на стадії апеляційного оскарження.
24. Виходячи з правила, передбаченого частиною четвертою статті 1268 ЦК України, недієздатний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 .
25. На підставі викладеного позивачка просила: 
- визнати за недієздатним ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/100 частку земельної ділянки площею 0,0117 га з кадастровим номер 32224100300:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належної померлій матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , спадкоємцем якої за законом на частку був її син ОСОБА_2 , який спадщину, що залишилася після смерті матері, фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав;
- визнати за недієздатним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порядку спадкування за законом, право власності на 13/150 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 46 кв. м, житловою площею 34 кв. м, що належав його батьку ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 50 612,40 грн та 3 954,09 грн сплаченого судового збору.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
26. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року позов задоволено частково.
27. Визнано за недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/100 частку земельної ділянки площею 0,0117 га з кадастровим номер 32224100300:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належної померлій матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , спадкоємцем якої за законом на частку був її син ОСОБА_9 , який спадщину, що залишилася після смерті матері, фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав.
28. Визнано за недієздатним ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом, право власності на 13/150 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 46 кв.м, житловою площею 34 кв.м, що належав його батьку ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
29. У задоволенні решти позову відмовлено.
30. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , 3 954 грн 10 коп. судового збору за подання позовної заяви.
31. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця має право на обов`язкову частку, вважається таким, що прийняв спадщину, а нотаріальні відмови та спір між спадкоємцями створюють перешкоду для оформлення права власності у позасудовому порядку.
32. Розраховуючи частку позивача в будинку, суд зазначив, що спадкова маса становить 13/25 часток, перетворив цей дріб на 78/150, поділив спадкову масу між трьома особами та зменшив отриманий результат удвічі, як обов`язкову частку, одержавши 13/150.
33. Вирішуючи спір щодо земельної ділянки, суд виходив з прав чотирьох спадкоємців: 1/10 поділив на чотири та ще на два, одержавши 1,25/100, після чого застосував округлення до 1/100 за математичними правилами.
34. Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2025 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 25 306,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
35. Постановою Київського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в частині представництва інтересів ОСОБА_2 , залишено без задоволення.
36. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року залишено без змін.
37. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про прийняття спадщини недієздатним спадкоємцем, наявність у нього права на обов`язкову частку, належність обраного способу захисту та правильність визначених часток. 
38. Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 травня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про виправлення описок у постанові від 14 квітня 2026 року. Суд зазначив, що наведені заявницею неточності не мають істотного характеру та не перешкоджають виконанню постанови.
Узагальнені доводи касаційної скарги
39. 27 травня 2026 року  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , подала безпосередньо до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року, постанову Київського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 травня 2026 року, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове рішення про повну відмову в позові, скасувати ухвалу від 05 травня 2026 року та задовольнити заяву про виправлення описок у повному обсязі, судові витрати залишити за позивачем. 
40. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 1241 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку із статтями 40, 1268 Цивільного кодексу України, а також, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки. 
41. Касаційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день відкриття спадщини формально був дієздатним, не проживав зі спадкодавцем і не подав заяви про прийняття спадщини. Відмову у визначенні додаткового строку для прийняття спадщині в справі № 369/220/20 слід тлумачити як підтвердження неприйняття спадщини.
42. Посилається на те, що суди попередніх інстанції не витребували всіх матеріалів спадкової справи № 24 після смерті ОСОБА_6 . 
43. Акцентує увагу на тому, що суди невірно встановили розмір часток, застосували різну кількість спадкоємців для розрахунку часток у будинку і земельній ділянці, не встановили батьків спадкодавця та всіх інших спадкоємців першої черги, а при визначенні часток безпідставно застосували математичне заокруглення.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
44. Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 381/2957/22 за касаційною скаргою  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
45. 25 червня 2026 року матеріали цивільної справи № 381/2957/22 надійшли до Верховного Суду.
46. Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів.
Доводи відзиву на касаційну скаргу
47. 08 липня 2026 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 в і інтересах недієздатного ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, крім того ідентичні відзиви були подані за допомогою особистого кабінету у підсистемі «Електронний суд» та за допомогою засобів поштового зв`язку. Заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. 
48. Посилається на постанову Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 та вважає, що позивач вважається таким, що прийняв спадщину.
49. Вказує, що постановою Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 вже встановлено: на ОСОБА_2 , 1995 року народження, поширюються правові наслідки недієздатності з шестимісячного віку; він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька; вимога про визнання права власності є ефективним способом захисту права.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
50.  ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками його є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
51. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року по справі №357/1933/18, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року по справі №357/1933/18, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 04 жовтня 2022 року по справі №357/8041/22 ОСОБА_2 визнаний недієздатним з шестимісячного віку та призначено ОСОБА_5 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , а дію рішення продовжено кожні два роки.
52. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2024 року у справі №357/3011/24 заяву ОСОБА_5 про продовження строку дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_2 задоволено. Продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09 липня 2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_2 строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили.
53. Здійснено заміну опікуна ОСОБА_2 з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 . Призначено ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 .
54. З 11 жовтня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року у справі №369/10727/14.
55. 08 грудня 2015 року ОСОБА_6 складений заповіт, яким він все своє майно заповів дочці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
56. 12 жовтня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 повторно зареєстрували шлюб.
57.  ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_2 , батьками якого зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .
58.  ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер.
59. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина.
60. У мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі №369/220/20, вказано, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року (справа №357/1933/18) ОСОБА_2 визнано недієздатним з шестимісячного віку і він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька. Постановою державного нотаріуса опікуну ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині. Між спадкоємцями існує спір щодо спадкового майна. Тому ефективним способом захисту прав недієздатного спадкоємця, який прийняв спадщину, може бути вимога про визнання за ним права власності на майно у порядку спадкування.
61. Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. від 12 лютого 2019 року №388/02-31 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/250 часток житлового будинку та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/10 частку земельної ділянки площею 0,0117 га з кадастровим номер 32224100300:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належної померлій ОСОБА_7 , спадкоємцем якої за законом на частку був її син ОСОБА_6 , який спадщину, що залишилася після смерті матері, фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
62. Перевіривши доводи касаційної скарги, зміст відзиву на неї та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права в межах підстав відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню шляхом зміни оскаржених судових рішень у частині розміру частки житлового будинку та зміни їх мотивувальних частин щодо способу обчислення частки земельної ділянки, належної позивачу.
63. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
64. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи судові рішення, перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, при цьому не встановлює нових обставин і не переоцінює докази, однак має перевірити, чи правильно суди визначили правову природу встановлених обставин та чи застосували до них належні норми права.
65. Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні.
66. Відповідно до частин першої другої статті 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.
67. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
68. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.
69. Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення в особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
70. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
71. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
72. Відповідно до статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.
73. Аналіз наведених норм свідчить, що вони регулюють різні елементи спадкового правовідношення. Стаття 1241 ЦК України визначає суб`єктів та розмір обов`язкової частки. Частина четверта статті 1268 ЦК України встановлює особливий спосіб прийняття спадщини малолітніми, неповнолітніми, недієздатними особами та особами з обмеженою цивільною дієздатністю. Стаття 40 ЦК України визначає момент, з якого судове рішення про недієздатність породжує загальні правові наслідки та допускає визначення судом іншого моменту за наявності передбачених законом умов.
74. Суди встановили, що позивач є особою з інвалідністю II групи з дитинства, станом на 01 січня 2018 року позивач був непрацездатним. За таких обставин висновок про належність позивача до повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця відповідає приписам статті 1241 ЦК України.
75. У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20, зазначено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року у справі № 357/1933/18 встановлено, що на момент смерті свого батька позивач був недієздатним (з шестимісячного віку). Таким чином, на нього поширюються правові наслідки визнання особи недієздатною, у тому числі і правила прийняття спадщини. Отже, виходячи з правила, передбаченого частиною четвертою статті 1268 ЦК України, недієздатний ОСОБА_2 є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька. На особу, яка прийняла спадщину, не поширюються положення частини третьої статті 1272 ЦК України.
76. У справі № 369/220/20 у позові про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовлено не тому, що позивач не прийняв спадщину, а тому, що він не потребує додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки є таким, що за частиною четвертою статті 1268 ЦК України прийняв спадщину.
77. Для недієздатної особи частина четверта статті 1268 ЦК України встановлює самостійну презумпцію прийняття спадщини, яка не залежить від спільного проживання з спадкодавцем. Обов`язок подати заяву, передбачений статтею 1269 ЦК України, поширюється на спадкоємця, який має прийняти спадщину шляхом активного волевиявлення, але не скасовує спеціального правила, передбаченого частиною четвертою статті 1268 ЦК України.
78. Таким чином, тлумачення статті 1241 ЦК України у взаємозв`язку зі статтями 40 та 1268 ЦК України дає підстави для висновку, що право повнолітньої дитини спадкодавця на обов`язкову частку визначається її непрацездатністю на час відкриття спадщини, разом з тим питання прийняття спадщини вирішується окремо, якщо судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо цієї особи в порядку частини другої статті 40 встановлено недієздатність із часу, який передував відкриттю спадщини, і у разі визнання особи недієздатною, відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України така особа вважається такою, що прийняла спадщину без подання заяви нотаріусу.
79. Відтак доводи касаційної скарги про неприйняття позивачем спадщини, необхідність подання ним заяви та відсутність підстав для застосування частини четвертої статті 1268 ЦК України є необґрунтованими.
80. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
81. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
82. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
83. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 292/389/17 вказано що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення (стаття 1266 ЦК України). Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом, Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 170/581/21.
84. Суду необхідно встановити коло усіх спадкоємців першої черги, які могли б спадкувати за законом за відсутності заповіту, спадкову масу поділити на кількість спадкоємців, частку особи, яка має право на обов`язкову частку, зменшити удвічі.
85. На час відкриття спадщини судами встановлено чотирьох спадкоємців першої черги. повнолітній син ОСОБА_2 , 1995 року народження, дочка ОСОБА_4 , 2007 року народження, дружина ОСОБА_3 , дитина, зачата за життя спадкодавця та народжена після його смерті, ОСОБА_2 , 2018 року народження.
86. Посилання заявниці на те, що дитина народилася після відкриття спадщини, не виключає її з кола спадкоємців. Частина перша статті 1222 та стаття 1261 ЦК України прямо відносять до спадкоємців дітей, зачатих за життя спадкодавця та народжених після його смерті.
87. Таким чином для обчислення обов`язкової частки слід виходити з чотирьох спадкоємців першої черги. Частка кожного спадкоємця становила б одну четверту відповідного спадкового майна, а обов`язкова частка повнолітньої непрацездатної дитини половину від однієї четвертої, тобто одну восьму спадкової маси.
88. Суди встановили, що до складу спадщини входять 13/25 часток житлового будинку. За відсутності заповіту та за наявності чотирьох спадкоємців першої черги законна частка спадкоємця у цьому об`єкті становила б 13/25 : 4 = 13/100.
89. Обов`язкова частка відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України становить половину законної частки. Отже, 13/100 : 2 = 13/200. Цей дріб не потребує заокругленню.
90. Суд першої інстанції помилково поділив 13/25 часток між трьома спадкоємцями, а не між чотирма, і тому отримав розмір частки 13/150. Такий результат не відповідає встановленому самим судом колу спадкоємців та суперечить підходу, застосованому тим самим судом під час розрахунку частки у земельній ділянці.
91. Усі фактичні дані, необхідні для правильного обчислення, встановлені судами, виправлення допущенної помилки не потребує дослідження нових доказів.
92. Отже, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають зміні в частині визначення розміру частки житлового будинку: замість 13/150 часток слід визнати за позивачем право власності на 13/200 часток.
93. Щодо земельної ділянки суд першої інстанції правильно визначив коло спадкоємців, однак неправильно оформив результат обчислення частки у спадковому майні. Одна десята частка, поділена на чотирьох спадкоємців, становить одну сорокову; половина від однієї сорокової становить одну вісімдесяту.
94. Запис 1,25/100 математично тотожний дробу 1/80. Перетворення 1,25/100 на 1/100 не є заокругленням числового показника, а фактично означає зменшення обсягу речового права. Частка у праві спільної власності має бути виражена точним дробом, який відображає математичну пропорцію.
95. Цивільне законодавство не передбачає правил, за яких суд може округлювати обов`язкову частку у спадщині до більшого або меншого значення. Таке округлення призводить до безпідставної зміни частки спадкоємця.
96. Разом з тим позивач в остаточній редакції позову просив визнати за ним право власності саме на 1/100 частку земельної ділянки. За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Присудження 1/80 частки, яка є більшою за 1/100, означало б вихід за межі позовних вимог.
97. Касаційну скаргу подано відповідачкою в інтересах іншого спадкоємця. Збільшення присудженої позивачу частки за наслідками такої скарги погіршило б становище особи, в інтересах якої подано касаційну скаргу, і не відповідало б принципу диспозитивності.
98. Тому резолютивна частина суду першої інстанції з визначенням 1/100 частки земельної ділянки залишається незмінною, однак не внаслідок округлення, а враховуючи межі заявлених позовних вимог. Мотивувальні частини судових рішень у цій частині підлягають зміні шляхом виключення висновку про можливість округлення розміру частки спадкоємця та доповнення правильного розміру належної позивачу частки у земельній ділянці - 1/80.
99. Відповідно до частин другої статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
100. Відповідно до частини першої, другої і третьої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
101. Доводи касаційної скарги про, те що суд не витребував усіх матеріалів спадкової справи, колегія суддів оцінює з урахуванням того, які саме обставини заявниця вважала невстановленими, та чи могли матеріали спадкової справи вплинути на вирішення спору по суті.
102. У матеріалах розглянутої справи містяться відомості про заповіт, документи щодо осіб, які заявляли про спадкові права, документи про склад спірного майна та судові рішення щодо цієї спадщини. Цих доказів було достатньо для вирішення ключових правових питань: прийняття спадщини позивачем, наявності в нього права на обов`язкову частку та визначення кола спадкоємців першої черги.
103. Крім того, заявниця не зазначила, яка конкретна заява, свідоцтво або правовстановлюючий чи інший документ спадкової справи не був досліджений судами, які саме обставини він підтверджує чи спростовує і яким чином його зміст міг би вплинути на вирішення спору по суті.
104. Відповідно до статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. 
105. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 22-ц/354/11 зазначено, що описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність. Арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки. Не є арифметичними помилками, а отже, не можуть бути виправлені застосування неправильних методик підрахунку та неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.
106. Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення описки, правильно виходив з неможливості змінити зміст постанови в порядку статті 269 ЦПК України та виправити арифметичні помилки, оскільки вони не впливають на виконання рішення, отже ухвала Київського апеляційного суду від 05 травня 2026 року підлягає залишенню без змін.
107. Суди правильно встановили, що ОСОБА_2 , 1995 року народження, є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, має право на обов`язкову частку у спадщині та вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України.
108. Суди правильно визнали належним способом захисту права спадкоємця визнання права власності, оскільки нотаріус відмовив в оформленні спадкових прав, а між спадкоємцями існує спір. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права, а постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину є доказом існування перешкоди у реалізації спадкоємцем його прав.
109. Частина перша статті 412 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Частина четверта цієї статті визначає, що зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
110. Оскільки фактичні обставини встановлені, а помилка полягає у правовому й арифметичному способі визначення часток, підстав для направлення справи на новий розгляд немає. Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають зміні в частині розміру успадкованої частки будинку та мотивів щодо успадкованої частки земельної ділянки.
111. Ухвала Київського апеляційного суду від 05 травня 2026 року підлягає залишенню без змін.
112. Статтею 59 Конституції України гарантовано право кожного на професійну правничу допомогу, тоді як відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення. 
113. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої цієї статті належать витрати на професійну правничу допомогу. 
114. Частиною першою статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави, а відповідно до частини другої цієї статті за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
115. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку процесуальних документів, збирання доказів, підготовку до розгляду справи та участь у судових засіданнях, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт і їх вартості, яка сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. 
116. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
117. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
118. Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).
119. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
120. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23).
121. Щодо витрат на професійну правничу допомогу під час касаційного перегляду справи колегія суддів ураховує, що відзиві на касаційну скаргу представник позивача зазначив орієнтовний розмір таких витрат 20 000 грн, однак попередній розрахунок не є самостійним доказом фактичного понесення витрат або виникнення у сторони обов`язку їх сплатити. 
122. У відзиві на касаційну скаргу було зазначено, що в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № Б/Н/24 від 02 липня 2024 року.
123. Відповідно до пункту 3.1 вказаного договору за роботу, виконану виконавцем клієнт здійснює оплату згідно умов викладених у додатку № 1 до цього договору. Але це не позбавляє клієнта права здійснювати оплату шляхом внесення авансових платежів в розмірі узгодженому сторонами. За результатами надання адвокатом юридичних послуг клієнту, сторони підписують акт наданих послуг, який є невід`ємною частиною договору. Сторони погодили, що вартість роботи адвоката складає 1 600,00 грн за годину.
124. Разом з тим, до матеріалів справи не подано акту приймання-передачі наданих послуг, що передбачений договором, додатку № 1 до договору, детального опису робіт, виконаних адвокатом під час касаційного перегляду справи, рахунку, квитанції, платіжної інструкції або іншого документа, який підтверджував би обсяг наданої правничої допомоги та її вартість у розмірі 20 000 грн. 
125. До матеріалів відзиву на касаційну скаргу долучено платіжну інструкцію e371d6b5-ff1e-4c13-85ca-45b89c2cad68 відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_10 8 500,00 грн з призначенням платежу «консультація, правничі послуги».
126. Разом з тим, вказана платіжна інструкція не може бути доказом сплати за надані послуги з професійної правничої допомоги у цьому касаційному провадженні, оскільки у призначенні платежу відсутнє посилання на договір, на підставі якого були перераховані кошти, та номер справи.
127. Таким чином, саме лише зазначення в касаційній скарзі попереднього розміру очікуваних витрат не дає суду можливості встановити, які конкретно роботи були виконані адвокатом, обсяг часу, витрачено на їх виконання, вартість послуг тощо. 
128. Оскільки відповідно до частин другої та третьої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України обов`язковою умовою розподілу витрат на професійну правничу допомогу є надання доказів їх розміру та обсягу виконаних робіт, а такі докази на стадії касаційного перегляду справи відсутні, вимога про стягнення 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у Верховному Суді задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,задовольнити частково.
2. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року в частині визначення у порядку спадкування за законом розміру частки житлового будинку, право власності на яку визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінити.
3. Абзац третій резолютивної частини рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року про визнання права власності на частку житлового будинку викласти в такій редакції: «Визнати за недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 13/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 46 кв. м, житловою площею 34 кв. м».
4. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року в частині мотивів визначення частки земельної ділянки, належної ОСОБА_6 у порядку спадкування за законом, змінити, виключивши висновок про можливість округлення частки спадкоємця та зазначивши, що точний розмір обов`язкової частки становить 1/80, а визнання права на 1/100 зумовлене межами заявлених позовних вимог. 
5. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року залишити без змін.
6. Ухвалу Київського апеляційного суду від 05 травня 2026 року залишити без змін.
7. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович