Справа № 439/1656/25
Провадження № 2/439/66/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Броди Львівської області
Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Марків Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Кашуби Л.О.,
у відкритому судовому засіданні в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі – Товариство) звернулося до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В позовній заяві (а.с. 2 – 9), письмових поясненнях (а.с. 63 – 70), поясненнях, наданих представником позивача в судовому засіданні, відображено наступну позицію.
На підставі укладеного 24 квітня 2021 року договору про споживчий кредит № 939783237 (далі – кредитний договір) ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надано ОСОБА_1 кредит – 8 000 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом за фіксованою ставкою в розмірі 3,65 % річних, строком на 30 днів (з передбаченою можливістю пролонгації строку кредитування). 
Позичальник грошові зобов`язання за договором (щодо повернення кредиту, сплати процентів) належним чином не виконував, у зв`язку із чим виникла заборгованість.
Внаслідок передачі прав вимоги за численними факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором від 24 квітня 2021 року № 939783237 перейшло до позивача.
За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 36 987,87 грн. (що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 7 999,60 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом – 28 988,27 грн.).
Відповідачем позов не визнаний, поданий відзив.
У відзиві (а.с. 43 – 53), поясненнях, наданих представником відповідача в судовому засіданні, відображені наступні заперечення проти позову.
Строк кредитування за договором між сторонами закінчився 24 травня 2021 року. Після закінчення цього строку нарахування процентів в порядку, визначеному ст. 1048 ЦК України, не можливо. Враховуючи суму сплаченого відповідачем після настання цієї дати, ним в повному обсязі (з переплатою) виконані грошові зобов`язання за кредитним договором.
Судом встановлено, що 24 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 в електронній укладено договір № 939783237, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у сумі 8 000 грн. на строк дисконтного періоду 30 днів (з можливістю пролонгації), зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі процентної ставки – 3,65 % річних, що становить 0,01 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним, виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору – 30 днів від дати отримання кредиту (дисконтна процентна ставка згідно з п. 1.4.1 договору); 620,50% річних, що становить 1,7 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.2. договору строку (індивідуальна процентна ставка згідно з п. 1.4.2 договору); 620,50% річних, що становить 1,7 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 договору (базова процентна ставка згідно з п. 1.4.3 договору). 
Пролонгація договору, згідно з його п. 1.3, відбувається, зокрема шляхом здійснення позичальником протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Указаний договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами. 
ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000 грн. одержав 24 квітня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням про переказ коштів.
Як встановлено ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого, відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, розрахунку заборгованості, станом на 31 липня 2025 року допустив заборгованість в сумі 36 987,87 грн., що включає заборгованість за основним зобов`язанням – 7 999,60 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом (нарахованими за період з 24 квітня 2021 року до 08 квітня 2022 року), – 28 988,27 грн. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, в установлений строк (ст. 526 ЦК України). 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) – ст. 610 ЦК України.
Суд вважає, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит, а останній користувався кредитними коштами, проте неналежним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, допустив заборгованість.
Розмір заборгованості за кредитним договором суд визнає обґрунтованим.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01 про відступлення права вимоги до боржника ОСОБА_1 згідно з договором № 939783237.
Згідно із п. 2.2. цього договору, фактор одержав право вимагати від боржника належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, згідно з умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 згідно договору № 939783237. 
08 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відповідно до укладеного договору факторингу № 08/07/25-Е відступлено ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором від 24 квітня 2021 року № 939783237.
Як встановлено ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Суд не погоджується з періодом, за який розрахована заборгованість по процентам за користування кредитами.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Кредитор після спливу строку кредитування позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Відповідно до умов п. 1.2 договору, кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником («дисконтний період»). 
Встановлений у п. 1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена (п. 1.3 договору).
Кредит виданий позичальнику 24 квітня 2021 року, відомостей про те, що позичальником, відповідно до п. 1.3. договору, в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду, суду не надано. Тобто дисконтний період закінчився 24 травня 2021 року.
Як передбачено п. 1.4.3 договору, у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього договору.
Згідно з п. 1.7.1 договору, зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Визначений договором строк кредитування закінчився 22 серпня 2021 року, на цей день заборгованість ОСОБА_1 , згідно з розрахунком первісного кредитора, складалася виключно із заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 7 999,60 грн. 
У межах строку кредитування позичальник мала, зокрема, повертати первісному кредитору кредит і сплачувати проценти за користування ним. Починаючи з дня закінчення строку дії договорів, позичальник мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитодавцями повернути всю заборгованість за договором.
Суд вважає, що підстав для продовження нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування первісний кредитор не мав, тому заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів поза межами таких строків є необґрунтованими, а відповідна заборгованість на 22 серпня 2021 року відсутня.
Розмір заборгованості за кредитом (основним зобов`язанням) суд визнає необґрунтованим.
Після закінчення строку кредитування, згідно із розрахунком заборгованості, відповідачем здійснено 6 120 грн.
За цих обставин позивач має право вимагати повернення позичальником заборгованості за договором в сумі 1 879,60 грн. (7 999,60 грн. - 6 120 грн.)
Відповідно до змісту позовної заяви, позивач просить стягнути на його користь судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору – 2 422,40 грн. та витрат на правову допомогу – 7 000 грн.
При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн. (а.с. 1).
В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року, укладений між Товариством та адвокатським бюро «Тараненко і партнери», додаткова угода до договору про надання правничої допомоги, витяг з акту наданих послуг. 
Згідно з договором, додатковою угодою до договору, витягом з акту наданих послуг, розмір винагороди за надання правової допомоги щодо примусового стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 – складення позовної заяви, вивчення матеріалів справи та підготовка запитів і клопотань справи становить 7 000 грн. 
Як встановлено ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін тощо (постанова Верховного Суду від 01 вересня 2022 року в справі № 640/16093/21).
Справа, в якій ухвалюється рішення, є нескладною, обсяг наданих в ній правничих послуг позивачу полягає в складенні позовної заяви, написання та подання якої не потребувало значної витрати часу й проведення тривалої аналітичної та/або технічної роботи, використання виключних професійних знань представника.
За вказаних обставин суд вважає достатнім, розумним та реальним розміром витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвокатського бюро позивачу, які підлягають визначенню в цій справі, 4 000 грн. 
Представником відповідача заявлено про відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
В обґрунтування цих витрат надано договір від 20 листопада 2023 року № 23189 (56 – 57), укладений між адвокатом Яреськом Т.В. та ОСОБА_1 , акт приймання-передачі (а.с. 59) та розрахункова квитанція (а.с. 58).
Згідно з цими документами, розмір витрат на професійну правничу допомогу в цій справі становить 10 000 грн., які й були понесені відповідачем.
Справа, в якій ухвалюється рішення, є нескладною, обсяг наданих в ній правничих послуг полягає в складенні відзиву, написання та подання якого не потребувало значної витрати часу й проведення тривалої аналітичної та/або технічної роботи, використання виключних професійних знань представника.
За вказаних обставин суд вважає достатнім, розумним та реальним розміром витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката відповідачу, які підлягають визначенню в цій справі, 5 000 грн. 
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 1 879,60 грн. заборгованості за кредитним договором, а з кожної зі сторін, згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені протилежною стороною судові витрати. 

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263 – 265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (юридична адреса: м. Київ, вул. Алматинська, б. 8, оф. 310а; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42986956) до ОСОБА_1 (адреса реєстраційного обліку місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2021 року № 939783237 в сумі 1 879,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» судові витрати в сумі 326,37 грн.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4 745,92 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Львівського апеляційного суду через Бродівський районний суд Львівської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.А. Марків