Справа № 357/3404/26
Провадження № 2/357/4150/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАА Транс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2026 року від ТОВ «ЛАА Транс» до суду надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої під час виконання трудових обов`язків на загальну суму 37 082 грн та судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
В обґрунтування позову вказано, що 01.08.2025 відповідача ОСОБА_1 прийнято до ТОВ «ЛАА Транс» на посаду водія автотранспортних засобів та укладено трудовий договір. З 20.08.2025 його строком на 60 днів направлено в службове відрядження для виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом територією України та за кордон. Цього ж дня йому передано для виконання роботи транспортні засоби сідловий тягач марки SCANIA модель R 420 реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп марки KRONE модель SPD24 реєстраційний номер НОМЕР_2 . 22.08.2025 ОСОБА_1 у с. Пісківка, Бучанський район, Київська область, прийняв вантаж для перевезення за маршрутом Україна – Бельгія та отримав кошти на відрядження в загальній сумі 22 000 грн. 28.08.2025 ОСОБА_1 перетнув кордон Україна-Польща, а вже зранку 04.09.2025 залишив транспортні засоби з вантажем та документами на автостоянці в м. Астен, Нідерланди (GPS 51.417365, 5.757370) і зник у невідомому напрямку. Роботодавцем вживались дії щодо повернення відповідача до роботи, але він телефоном відмовився та більше на зв`язок з підприємством не виходив. 20.10.2025 ТОВ «ЛАА ТРАНС» письмово повідомило Державну прикордонну службу України, СБУ та ДСБТУ про факт неповернення ОСОБА_1 з-за кордону. Залишені на території іншої країни транспортні засоби повернуті на підприємство, здійснено замір рівня палива у баках та встановлено, що різниця між фактичними витратами та нормативними склала 270 літрів дизельного палива. За надані кошти на відрядження грошові кошти відповідач не звітував, залишок невитрачених коштів позивачу не повертав, а також здійснив перевитрату палива, за відшкодуванням яких позивач звернувся до суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.
03.04.2026 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи 26.05.2026.
25.05.2026 на адресу суду надійшла заява представника позивача з проханням задовольнити вимоги в повному обсязі та розглядати справу без участі представника позивача, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судові засідання не з`явився повторно, про розгляд справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, відзив (заперечення) на позов чи будь-які інші заяви (клопотання) від сторони відповідача до суду не надходили, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.
В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення рішення.
Судом встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАА Транс» є юридичною особою за основним видом економічної діяльності - 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, керівником якого є Нечай Сергій Володимирович.
В матеріалах справи міститься нова редакція Статуту ТОВ «ЛАА Транс», затверджена протоколом загальних зборів учасників № 3 від 14.05.2019.
02.08.2025 ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів в АК-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАА Транс» за основним місцем роботи на повний робочий день з випробувальним строком 1 місяць, що вбачається з копії заяви відповідача, наказу № 1030051 від 01.08.2025, трудового договору від 02.08.2025 та посадової інструкції.
Відповідно до п. 2.2. вказаного трудового договору, працівник зобов`язаний, зокрема, сумлінно виконувати покладені на нього трудові обов`язки, дотримуватися трудової дисципліни, правил і норм чинного законодавства України та інших країн, на території яких він виконує трудові та інші обов`язки, а також правил внутрішнього трудового розпорядку та охорони праці, зберігати та дбайливо ставитися до майна роботодавця, яке передано працівникові в користування, підтримувати закріплене за працівником майно в справному стані та належному вигляді, доставляти вантажі в терміни, зазначені в товаро-транспортній накладній, використовувати транспортний засіб лише для виконання завдань, поставлених керівництвом підприємства, суворо стежити за встановленим маршрутом слідування, протягом 6 годин після прибуття з рейсу зобов`язаний здати супровідну та товаротранспортну документацію, забезпечити її правильне оформлення.
02.08.2025 між ТОВ «ЛАА Транс» та ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
20.08.2025 ТОВ «ЛАА Транс» передано ОСОБА_1 транспортні засоби: сідловий тягач марки SCANIA модель R 420 реєстраційний номер НОМЕР_1 ; напівпричіп марки KRONE модель SPD24 реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать позивачі, що вбачається з актів приймання-передачі транспортних засобів від 20.08.2025 та свідоцтв про реєстрації транспортних засобів серії НОМЕР_3 від 10.01.2020 та НОМЕР_4 від 09.08.2018.
Згідно з подорожнім листом № 906472 від 20.08.2025, ОСОБА_1 направлений у відрядження на 60 днів.
22.08.2025 позивачем на відрядження відповідачу перераховано грошові кошти в загальній сумі 22 000 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 1057 від 22.08.2025 та № 1108 від 03.09.2025.
22.08.2025 відповідач у с. Пісківка Бучанського району Київської області прийняв вантаж для перевезення за маршрутом Україна – Бельгія загальної вагою 19 359,808 кг, що вбачається з товаротранспортної накладної CMR № 315724.
Згідно з декларацією Т1 № 25PL302060NSR4YSM2, 28.08.2025 ОСОБА_1 перетнув кордон Україна-Польща.
В матеріалах справи міститься лист ТОВ «ЛАА Транс» № 13 від 20.10.2025, адресований Державній прикордонній службі України, відповідно до якого ОСОБА_1 , який 28.08.2025 виїхав за кордон для виконання міжнародного перевезення, самовільно та свідомо залишив транспортні засоби, тому місце його фактичного перебування невідоме, спроби встановити з ним зв`язок не мали успіху. 
02.01.2026 ТОВ «ЛАА Транс» отримало від Державної прикордонної служби України лист № 02.3/327-26-Вх з відповіддю про нездійснення ДПС України функцій контролю за строками перебування громадян за кордон та притягнення їх до відповідальності за його перевищення. 
05.09.2025 водієм ОСОБА_2 в м. Астен, Нідерланди (GPS 51.417365, 5.757370), проведено заміри наявності пального у баках транспортного засобу SCANIA модель R 420 реєстраційний номер НОМЕР_1 та встановлено наявність 380 літрів дизельного палива, що вбачається з акту від 05.09.2025.
09.09.2025 ТОВ «ЛАА Транс» складений акт за подорожнім листом № 906472 щодо перевитрати (нестачі) водієм ОСОБА_1 палива в розмірі 270 літрів.
Базова лінійна норма витрати палива на транспортний засіб сідловий тягач марки SСANIA модель R 420 встановлена на рівні 16,8 літрів дизельного палива на 100 км, що затверджено Положення про порядок обліку та ведення транспортної документації й витрат на відрядження від 01.09.2020 ТОВ «ЛАА Транс», на підставі висновку ДП «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» № 1/25923-2 від 04.10.2017, дія якого продовжена до 04.10.2026.
За розрахунками позивача, 270 літрів дизельного палива за ціною 55,86 грн/літр дорівнює 15 082,20 грн.
В матеріалах справи також міститься копія паспорта відповідача та його військового посвідчення, звіт про поїздку, карта руху по подорожньому листу № 906472, показники спідометра т/з при виїзді та в`їзді, чеки на купівлю палива, авансовий звіт, довідка-розрахунок норми перевитрати палива при виконанні рейсу. 
При вирішенні справи, суд зазначає наступне.
Згідно із пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Згідно із ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.
У відповідності зі ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, у випадку, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконання трудових обов`язків.
Отже, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, які передбачені ст. 130 КЗпП України.
Згідно статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Відповідно до вимог ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку зі службовим відрядженням.
Згідно з пунктом 4 Наказу Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.
Звітування працівника про витрату наданих роботодавцем грошових коштів па здійснення поточних ви трат під час службового відрядження в формі авансу, здійснюється відповідно до вимог пунктів 170.9.2. та 170.9.3. Податкового кодексу України, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Дія цього пункту поширюється також на витрати, пов`язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів, з урахуванням таких особливостей: у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки основною трудовою функцією ОСОБА_1 у ТОВ «ЛАА Транс» було виконання завдань підприємства з перевезень вантажів по Україні та за кордон, для здійснення витрат, які пов`язані з належним виконанням завдання підприємства (наприклад, витрат на стоянку, оплату необхідних митних та прикордонних зборів, міжміські і міжнародні телефонні розмови тощо) відповідачу в якості авансу на платіжну картку було перераховано грошові кошти в сумі 22 000 грн.
Відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач повинен був після завершення (повернення) службового відрядження надати звіт про використання наданих йому під звіт грошових коштів, документально підтвердити здійснені у відрядженні оплати та у разі наявності невикористаного залишку його повернути, а також дбайливо ставитись до наданих йому транспортних засобів.
Однак, матеріали справи не містять доказів про повернення відповідачем 22 000 грн, тому вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Як вже вказано вище, згідно із ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли відповідно до законодавства на нього покладено таку відповідальність при виконанні трудових обов`язків.
Матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами.
Пункт 6 ч. 1 ст. 134 КЗпП України значно розширює перелік випадків повної матеріальної відповідальності працівників та дію ст. 134 КЗпП України, про що окремо зазначено у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України (далі ВССУ) з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю».
Також необхідно зазначити, що вимоги позивачів у позовних заявах про відшкодування шкоди, завданої перевитратами пального ґрунтуються па внутрішніх наказах підприємств, якими встановлені базові лінійні норми витрат палива та коефіцієнт на виконання транспортної роботи для вантажних автомобілів у різних умовах, які доводилися до відома водіїв.
Враховуючі, що інших підстав (технічні несправності, які можуть впливати на додаткові витрати палива тощо) зафіксовано не було, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду за перевитрату пального, розмір якої підтверджений належним чином, а отже вимоги в цій частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати в сумі 2 662,40 грн.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282, 273, 354 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАА Транс» – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАА Транс» грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої під час виконання трудових обов`язків у розмірі 37 082,20 грн та судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАА Транс», адреса: вул. Симиренка, буд. 36, м. Київ, код ЄДРПОУ: 31718995.
Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його підписання.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Суддя    	А. Ю. Цуранов