ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року	справа № 380/7969/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як Оксана Орестівна, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Галицької окружної прокуратури міста Львова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Львівська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Міністерство культури та стратегічних комунікацій України, до Дочірнього підприємства «Парк Високий Замок» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області (вул. Ак. Богомольця, 9, м. Львів, 79005; код ЄДРПОУ – 2836501871) в інтересах держави в особі: Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації (вул. Винниченка, 18, м. Львів, 79008; код ЄДРПОУ – 38557581) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Львівська міська рада (пл.Ринок, 1, м. Львів, 79008, код ЄДРПОУ – 04055896), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (вул. Івана Франка, 19, м. Київ, 01601; код ЄДРПОУ – 02910031), до Дочірнього підприємства «Парк Високий Замок» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» (вул. Високий Замок, 1, м. Львів, 79019; код ЄДРПОУ – 31804324) в якому просить:
зобов`язати Дочірнє підприємство «Парк Високий Замок» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» (ідентифікаційний код юридичної особи: 31804324), яке є користувачем земельної ділянки кадастровий номер: 4610136600:01:008:0027 площею 35.3746 га, протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили у встановленому законом порядку укласти з Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації (ідентифікаційний код юридичної особи: 38557581) охоронний договір на об`єкт культурної спадщини чи її (його) частину - пам`ятку археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний номер 130001-Н, яка занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Ухвалою Львівської міської ради від 27.12.2023 №4185 «Про надання дочірнім підприємствам ЛКП «Зелений Львів» земельних ділянок у постійне користування для збереження та використання парків» міська рада надала у постійне користування дочірньому підприємству «Парк-Високий Замок» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» земельну 4610136600:01:008:0027 площею 35,3746 га. ділянку кадастровий номер 29.01.2024 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про державну реєстрацію права постійного користування відповідачем земельною ділянкою кадастровий номер 4610136600:01:008:0027 площею 35,3746 га, яка належить до комунальної власності Львівської міської ради. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 435541946101. Разом з тим, встановлено, що на території парку «Високий Замок» у м. Львові розташована пам`ятка археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний №130001-Н, яка занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як об`єкт культурної спадщини національного значення, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №928 від 03.09.2009 «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України». Територія пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова», охоронний № 130001-Н, визначена науково-проектною документацією «Історико-архітектурний опорний план м. Львова (історико-архітектурний опорний план м. Львова з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів)», затвердженою наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 22.01.2024 № 35. Земельна ділянка комунальної власності кадастровий номер 4610136600:01:008:0027 площею 35.3746 га, яка перебуває у постійному користуванні відповідача частково знаходиться на території пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний №130001-Н. За даними Департаменту архітектури та розвитку містобудування ЛОДА та Міністерства культури та стратегічних комунікацій охоронний договір на вищезазначену пам`ятку чи її частину не укладено., тому позивач звернувся до суду із цим позовом.
Від представника Міністерства культури та стратегічних комунікацій України надійшли пояснення на позовну заяву, які мотивовані тим, що «Городище давньоруського міста Львова» ІХ-ХІІІ століття в м. Львів, було занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1761 та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928, в якій було визначено вид пам`ятки – пам`ятка археології, охоронний № 130001-Н. Територія пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова», охоронний № 130001-Н, визначена науково проектною документацією «Історико-архітектурний опорний план м. Львова (історико-архітектурний опорний план м. Львова з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів)», затвердженою наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 22.01.2024 № 35. Відповідно до інформації, наявної в МКСК земельна ділянка 4610136600:01:008:0027 площею 35.3746 га, яка Ухвалою Львівської міської ради від 10.07.2014 № 3605 була надана Львівському комунальному підприємству «Зелений Львів» у постійне користування для збереження та використання пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення парку «Високий замок», а пізніше Ухвалою Львівської міської ради від 27.12.2023 № 4185 зазначена земельна ділянка була надана у постійне користування Відповідачу – дочірньому підприємству «Парк-Високий Замок» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів», частково знаходиться на території пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний №130001-Н. За даними Міністерства культури та стратегічних комунікацій України охоронний договір на вищезазначену пам`ятку чи її частину не укладено.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Відзив мотивований тим, що Паспорт об`єкта культурної спадщини «Городище літописного міста Львова» (охоронний № 1) та План місця Городища XIII-XIV ст. літописного міста Львів, які були розроблені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1761, що скасована постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 дані документи не підтверджують пам`яткоохоронний статус саме того об`єкта, щодо якого ініційовано питання укладення охоронного договору, і не можуть бути використані як належний доказ. Відтак, відсутні підстави вважати ухилення Підприємства від укладення охоронного договору свідомим, а відповідні висновки є передчасними. У випадку внесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України пам`ятки археології «Городище давньоруського міста Львова» з охоронним № 130001-Н цього не було зроблено – жоден із необхідних документів станом на момент включення не був розроблений, отже не існував. Внесення об`єкта до Державного реєстру без повної облікової документації є прямим порушенням Порядку № 158. Таким чином, об`єкт набуває статусу пам`ятки лише після завершення відповідних процедур, в тому числі оформлення паспорта пам`ятки, визначення меж, предмета охорони, габаритів тощо.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, що у постанові Кабінету Міністрів України №928 від 03.09.2009 зазначено, що пам`ятка археології «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.» розташована на території парку «Високий замок». За даними Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України №885 від 16.10.2019, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах відновлення та збереження національної пам`яті, мистецтв, охорони культурної спадщини, земельна ділянка, користувачем якої є відповідач, знаходиться в межах території пам`ятки археології. Обов`язок укласти охоронний договір на об`єкт культурної спадщини покладено саме на користувача цього об`єкта , а не орган охорони культурної спадщини з яким договір має бути укладений. А тому, саме користувач (відповідач) повинен бути ініціатором укладення охоронного договору. Проте, всупереч вищевказаним нормам законодавства відповідач не виконав свого обов`язку по укладенню охоронного договору з органом охорони культурної спадщини, а відтак, пам`ятка археології залишається без захисту та укладеного охоронного договору, що може призвести до знищення індивідуальності археологічної пам`ятки, втрати її автентичності та основних елементів об`єкта культурної спадщини.
Від представника Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації надійшли додаткові пояснення, які мотивовані тим, що Пам`ятка археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова», охоронний № 130001-Н, занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928. Територія пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова», охоронний № 130001-Н, визначена науково-проектною документацією «Історико-архітектурний опорний план м. Львова (історико архітектурний опорний план м. Львова з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів)», затвердженою наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 22.01.2024 № 35. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка площею 35.3746 га (кадастровий номер 4610136600:01:008:0027) на якій розташована вищевказана пам`ятка археології перебуває на праві постійного користування Дочірнього підприємства «Парк-Високий Замок» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів». Департаментом архітектури та розвитку містобудування облдержадміністрації перед Дочірнім підприємством «Парк-Високий Замок» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» було ініційовано питання щодо укладення охоронного договору на вказаний об`єкт культурної спадщини, що підтверджується листами від 11.02.2025 № 16-770/0/2-25, від 21.02.2025 № 16-930/0/2-25 та від 11.04.2025 № 16 1833/0/2-25. Однак, слід зазначити, що станом на 17.07.2025 охоронний договір на об`єкт культурної спадщини, а саме пам`ятку археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова», охоронний № 130001-Н не укладено.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, ухвалою судді від 28.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін, за наявними у справі доказами.
Ухвалою суду від 14.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника Дочірнього підприємства «Парк Високий Замок» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 14.07.2025 відмовлено  у задоволенні клопотання представника позивача та клопотання представника третьої особи Львівської міської ради про розгляд за правилами загального позовного провадження адміністративної справи за позовом Керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області в інтересах держави в особі: Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації до Дочірнього підприємства «Парк Високий Замок» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» за участі у справі третіх осіб: Львівської міської ради, Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про зобов`язання вчинити дії.
Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.
Ухвалою Львівської міської ради від 27.12.2023 №4185 «Про надання дочірнім підприємствам ЛКП «Зелений Львів» земельних ділянок у постійне користування для збереження та використання парків» міська рада надала у постійне користування дочірньому підприємству «Парк-Високий Замок» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» земельну ділянку кадастровий номер 4610136600:01:008:0027 площею 35,3746 га. 
29.01.2024 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про державну реєстрацію права постійного користування відповідачем земельною ділянкою кадастровий номер 4610136600:01:008:0027 площею 35,3746 га, яка належить до комунальної власності Львівської міської ради. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 435541946101. 
Разом з тим, встановлено, що на території парку «Високий Замок» у м. Львові розташована пам`ятка археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний №130001-Н, яка занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як об`єкт культурної спадщини національного значення, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №928 від 03.09.2009 «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України». 
Територія пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова», охоронний № 130001-Н, визначена науково-проектною документацією «Історико-архітектурний опорний план м. Львова (історико-архітектурний опорний план м. Львова з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів)», затвердженою наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 22.01.2024 № 35. 
Земельна ділянка комунальної власності кадастровий номер 4610136600:01:008:0027 площею 35.3746 га, яка перебуває у постійному користуванні відповідача частково знаходиться на території пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний №130001-Н. 
За даними Департаменту архітектури та розвитку містобудування ЛОДА та Міністерства культури та стратегічних комунікацій охоронний договір на вищезазначену пам`ятку чи її частину не укладено, що зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-ІІІ (далі Закон №1805-ІІІ).
Об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.
Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 1 Закону №1805-III культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; виявлення об`єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 6 Закону №1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: укладення охоронних договорів на пам`ятки.
Частиною першою статті 13 Закону №1805-ІІІ врегульовано, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.
Відповідно до підпункту «б» частини першої статті 14 Закону №1805-ІІІ занесення до Реєстру пам`ятки місцевого значення здійснюється рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
Частиною другою вказаної статті закріплено, що об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).
Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Таким чином, об`єкт архітектури включається до Переліку щойно виявленого об`єкта культурної спадщини за умови, що відповідає ознакам та вимогам до об`єкту культурної спадщини для включення об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Суд встановив, що на території парку «Високий Замок» у м. Львові розташована пам`ятка археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний №130001-Н, яка занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як об`єкт культурної спадщини національного значення, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №928 від 03.09.2009 «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України». 
Територія пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова», охоронний № 130001-Н, визначена науково-проектною документацією «Історико-архітектурний опорний план м. Львова (історико-архітектурний опорний план м. Львова з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів)», затвердженою наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 22.01.2024 № 35. 
«Городище давньоруського міста Львова» ІХ-ХІІІ століття в м. Львів, було занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1761 та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України», в якій було визначено вид пам`ятки - пам`ятка археології, охоронний № 130001-Н.
Територія пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова» ІХ-ХІІІ століття в м. Львів, охоронний № 130001-Н, визначена науково-проектною документацією «Історико-архітектурний опорний план м. Львова (історико-архітектурний опорний план м. Львова з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів)», затвердженою наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 22.01.2024 № 35.
Земельна ділянка комунальної власності кадастровий номер 4610136600:01:008:0027 площею 35.3746 га, яка перебуває у постійному користуванні відповідача частково знаходиться на території пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний №130001-Н. 
При перевірці актуальної бази документообігу Міністерства культури та стратегічних комунікацій України та Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації не виявлено погоджених охоронних договорів на пам`ятку археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.» (охоронний № 130001).
Суд погоджується з твердженням позивача про те, що пам`ятка археології залишається без захисту та укладеного охоронного договору, а дієві та вкрай необхідні заходи щодо утримання та встановлення режиму використання пам`ятки уповноваженим органом не вживаються, що може призвести до знищення індивідуальності археологічної пам`ятки або втрати її автентичності та основних елементів об`єкта культурної спадщини.
Отже, предметом спору є зобов`відповідача протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили у встановленому законом порядку укласти з Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації охоронний договір на об`єкт культурної спадщини чи її (його) частину - пам`ятку археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний номер 130001-Н, яка занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідач вказує, що Паспорт об`єкта культурної спадщини «Городище літописного міста Львова» (охоронний № 1) та План місця Городища XIII-XIV ст. літописного міста Львів, які були розроблені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1761, що скасована постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 дані документи не підтверджують пам`яткоохоронний статус саме того об`єкта, щодо якого ініційовано питання укладення охоронного договору, і не можуть бути використані як належний доказ. Відтак, відсутні підстави вважати ухилення Підприємства від укладення охоронного договору свідомим, а відповідні висновки є передчасними з огляду на таке. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 року №?928, до пам`яток археології національного значення було включено об`єкт – « Городище давньоруського міста Львова», якому присвоєно охоронний номер 130001-Н. Цією ж постановою було скасовано охоронний статус іншого об`єкта культурної спадщини «Городище літописного міста Львова» з охоронним номером 1. Ототожнювати ці два об`єкти неправильно, оскільки вони мають різні офіційні назви, охоронні номери, датування та відмінні межі охоронної території. Ба більше, прокурор ідентифікує цю пам`ятку як щойно у 2009 році виявлений об`єкт культурної спадщини та саме з того моменту починає відлік зобов`язання Підприємства укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини. Однак для внесення пам`ятки археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України з охоронним № 130001-Н необхідно було дотриматись чітко визначених процедур, передбачених статтею 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» – «Занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього», а також відповідних підзаконних нормативно-правових актів. У випадку внесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України пам`ятки археології «Городище давньоруського міста Львова» з охоронним № 130001-Н цього не було зроблено – жоден із необхідних документів станом на момент включення не був розроблений, отже не існував.
Суд вказує на те, що пам`ятка археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний №130001-Н, занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як об`єкт культурної спадщини національного значення, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №928 від 03.09.2009 «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України».
Таким чином, з моменту вказаного внесення пам`ятка отримала спеціальний статус, а твердження відповідача щодо недотримання процедури внесення суд відхиляє у зв`язку з тим, що таке не позбавляє пам`ятки вказаного статусу.
Відповідач не вчиняв жодних дій щодо виключення пам`ятки археології національного значення із Державного реєстру нерухомих пам`яток України у зв`язку з порушенням процедури.
Суд зазначає, що відсутність на вказаний час певних документів може і ускладнити процес укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини, однак це не може бути підставою для відмови у зобов`язанні та необхідності його укладення.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 23 Закону №1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
Частиною третьою статті 23 Закону №1805-III встановлено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.2001 №1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі за текстом - Порядок №1768).
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №1768 охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.
Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Аналіз наведеного правового регулювання свідчить про те, що укладання охоронного договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким на власника покладається зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а лише встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Охоронний договір, що укладений на підставі статті 23 Закону №1805-III, згідно з висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18, є адміністративним договором.
Суд зазначає, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Такий висновок сформульований Верховним Судом у постановах від 13.12.2018 у справі №826/4605/16 та від 19.02.2021 у справі № 826/25854/15.
Крім того, суд враховує також часові рамки невиконання обов`язку відповідачем щодо укладення охоронного договору: 29.01.2024 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про державну реєстрацію права постійного користування відповідачем земельною ділянкою кадастровий номер 4610136600:01:008:0027 площею 35,3746 га, яка належить до комунальної власності Львівської міської ради. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 435541946101.
Однак, з 29.01.2024 охоронного договору на пам`ятку археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова» ІХ-ХІІІ століття в м. Львові відповідачем укладено не було, при цьому відповідач розпочав комунікацію з Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації щодо необхідності укладення охоронного договору лише у 2025 році.
Відповідно до правових норм національного законодавства і положень актів міжнародного права, ратифікованих Україною, культурна спадщина перебуває під охороною закону, а держава забезпечує збереження об`єктів, що становлять культурну цінність, до яких Закон України «Про охорону культурної спадщини» відносить й території, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність, зокрема, історичні ареали населених місць.
Збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їхньому руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема, у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь є одним із пріоритетних та головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
При цьому, Україною взято міжнародне зобов`язання визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства, сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості, визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на її території як в цілому, так і у певних населених пунктах - історичних населених містах України.
Отже, під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади керуються у своїй діяльності приписами спеціального закону, а саме Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини.
Охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) та укладається на підставі ст.23 Закону України «Про охорону культурної спадщини»
Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.
Таким чином, законодавством передбачено обов`язкове укладення власником або уповноваженим ним органом, користувачем пам`ятки чи її частини, охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини після переходу права власності.
Крім того, доводи відповідача про неможливість укладення охоронного договору за відсутністю облікової документації, спростовуються наявними в матеріалах справи вищевказаними доказами: паспортом пам`ятки археології та історико-архітектурним опорним планом м. Львова.
При цьому, з врахуванням Порядку № 1768 та Закону № 1805-III акт візуального обстеження пам`ятки складається на момент укладення охоронного договору. Тобто, після звернення відповідача до відповідного органу охорони культурної спадщини з ініціативою щодо укладення охоронного договору.
Разом з тим, на Пам`ятку Городище ще в 2008 році виготовлено облікову документацію, а саме паспорт пам`ятки, історичну довідку, акт технічного стану, план пам`ятки, матеріали фотофіксації.
Отже, доводи відповідача про нібито два різні об`єкти культурної спадщини «Городище літописного міста Львова» (охоронний № 1) та «Городище давньоруського міста Львова IX-XIII ст. охоронний № 130001-Н) спростовуються вищевказаними доказами, які знаходяться в матеріалах справи.
У спорах, що виникають з приводу укладення охоронного договору, належним позивачем є орган охорони культурної спадщини, яким є відповідне управління (або відділ) містобудування та архітектури виконкому міської ради або облдержадміністрації (її департамент), а відповідачем - власник пам`ятки культурної спадщини. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі №620/17968/21.
Якщо власник пам`ятки ухиляється від укладення такого договору, орган охорони культурної спадщини має право звернутися до суду з позовом про примусове укладення охоронного договору. Якщо відповідний орган не реалізує таке повноваження, тобто, не здійснює захист законних інтересів держави, право звернутися до суду з позовом про зобов`язання власника пам`ятки культурної спадщини укласти такий договір отримує прокурор відповідно до абз.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.
Звернення прокурора до суду з позовом до власника пам`ятки, який ухиляється від укладення охоронного договору, про зобов`язання укласти такий договір спрямовано на забезпечення охорони культурної спадщини України. Тобто, відповідає інтересам держави, які прокурор має захищати у разі нездійснення або неналежним чином здійснення відповідним управлінням (або відділом) містобудування та архітектури виконкому міської ради або облдержадміністрації (її департамент) своїх повноважень.
Пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені у даній справі обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено правомірність та обґрунтованість вимог про необхідність зобов`язання відповідача протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили у встановленому законом порядку укласти з Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації охоронний договір на об`єкт культурної спадщини чи її (його) частину - пам`ятку археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний номер 130001-Н, яка занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Тому заявлений позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Зміст указаної норми свідчить про те, що в разі задоволення судом позову суб`єкта владних повноважень стягненню з відповідача підлягають лише судові витрати, які були пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки під час розгляду даної справи не залучались свідки та не проводились експертизи, то відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат.
Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246, 262, 295 КАС України , суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Зобов`язати Дочірнє підприємство «Парк Високий Замок» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів», яке є користувачем земельної ділянки кадастровий номер: 4610136600:01:008:0027 площею 35.3746 га, протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили у встановленому законом порядку укласти з Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації охоронний договір на об`єкт культурної спадщини чи її (його) частину - пам`ятку археології національного значення «Городище давньоруського міста Львова ІХ-ХІІІ ст.», охоронний номер 130001-Н, яка занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Судові витрати не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Карп`як Оксана Орестівна