ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
просп. Науки, 5, м. Харків, 61612, телефон/факс (057)702 10 79, inbox@lg.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року м.Харків Справа № 913/95/26
Провадження №13/913/95/26

Господарський суд Луганської області у складі судді Яресько Б.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом
Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ,
До відповідача Головного управління Національної поліції в Луганській області, м. Сіверськодонецьк Луганської області
третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача -  ОСОБА_1 ,
про стягнення: 136 680 грн 00 коп.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:
Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до відповідача Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення 136 680 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2023 приблизно о 16:10 год. в населеному пункті м. Запоріжжя, по проїзній частині вул. Руставі з боку вул. Академіка Олександрова в напрямку вул. Зестафонської, в районі буд. 1А по вул. Руставі, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки “TOYOTA PRADO”, д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП “Міська лікарня №9” ЗМР.
На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, володільцем якого є відповідач, не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів
За фактом даної ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, відомості про яке 07.12.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62023080100000698.
Старшим слідчим в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі 27.05.2025 вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Позивачем була повністю відшкодована шкода потерпілій, завдана внаслідок ДТП. Загальний розмір витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу склав 136 680,00 грн. 
В зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на свою користь відшкодування шкоди в порядку регресу у загальному розмірі 136 680,00 грн. 
Також просить суд Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь “Моторного (транспортного) страхового бюро України” судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Яресько Б.В.

06.07.2026 р. до Господарського суду Луганської області від Головного управління Національної поліції в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву (Документ сформований в системі “Електронний суд” 06.07.2026 р.) в якому відповідач повністю заперечує проти задоволення позову.
07.07.2026 р. до Господарського суду Луганської області надійшла заява від 07.07.2026 р. №19129-2026 Головного управління Національної поліції в Луганській області (Документ сформований в системі “Електронний суд” 07.07.2026) про залучення до справи №913/95/26 у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 08.07.2026 р. суд задовольнив зазначене клопотання та залучив у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .
09.07.2026 р. до Господарського суду Луганської області від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь на відзив.

13.07.2026 р. до Господарського суду Луганської області надійшла заява №20421-2026 від 10.07.2026 ( Документ сформований в системі “Електронний суд” 10.07.2026р.) Головного управління Національної поліції в Луганській області, за якою просить суд витребувати у Комунальної установи “Обласний центр медико-соціальної експертизи” Запорізької обласної ради (Код ЄДРПОУ- 19282314, адреса: 69063, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 44) копію Акту № 933 від 21.10.2023 огляду МСЄК громадянки ОСОБА_2 ). Ухвалою від 15.07.2026 р. суд відмовив в задоволенні зазначеної заяви в зв`язку з пропуском процесуального строку.
Третя особа правом на подання письмових пояснень по справі не скористалася.
Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України. Частиною 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. 
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
07.12.2023 приблизно о 16:10 год. в населеному пункті м. Запоріжжя, по проїзній частині вул. Руставі з боку вул. Академіка Олександрова в напрямку вул. Зестафонської, в районі буд. 1А по вул. Руставі, ОСОБА_1 (надалі також – «Працівник»), керуючи транспортним засобом марки «TOYOTA PRADO», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 (надалі також – «Потерпіла»), яка перетинала дорогу по нерегульованому пішохідному переходу.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі також – «ДТП») Потерпіла отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «Міська лікарня №9» ЗМР.
Як вбачається з листа-відповіді на адвокатський запит № 124372026 від 22.05.2026, ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «TOYOTA PRADO», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 07.12.2023 перебував на службі в ГУНП в Луганській області та на час скоєння ДТП виконував службові обов`язки, а транспортний засіб марки «TOYOTA PRADO», д.н.з. НОМЕР_1 , на час ДТП (07.12.2023) перебував у користуванні Відповідача на підставі договору позички № 36/23 від 05.09.2023, укладеним між ДУ «ЦОП Національної поліції України» та ГУНП в Луганській області.
На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, володільцем якого є Відповідач, не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За фактом даної ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке 07.12.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023080100000698.
Старшим слідчим в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі 27.05.2025 вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
12.06.2025 Потерпіла та її адвокат Кравченко Олег Павлович звернулися до Позивача із відповідними заявами про здійснення регламентної виплати.
За результатами звернення Потерпілої та розгляду її заяви, Позивачем було відкрито регресну справу № 125670.
Згідно з Довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 05.11.2025, Потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні 36 днів, а саме 07.12.2023 - 03.01.2024, а також 08.07.2024-15.07.2024.
12.12.2025 Позивачем було складено Розрахунок мінімального розміру відшкодування шкоди пов`язаною зі тимчасовою втратою працездатності потерпілого, з лікуванням та моральної шкоди (копія додається). Відповідно до означеного Розрахунку, розмір регламентної виплати за шкоду, пов`язану з лікуванням Потерпілої (8040 грн.) та у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності Потерпілою (8040 грн.) складає 16 080,00 грн. (шістнадцять тисяч вісімдесят грн. 00 коп.).
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (травматологічна МСЕК) серія 12 ААГ №830548 від 21.10.2024 Потерпілій встановлено другу групу інвалідності довічно, рекомендовано амбулаторне і стаціонарне лікування у травматолога, невролога, санаторно-курортне лікування, милиці ліктьові. 
Розмір регламентної виплати за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо транспортної пригоди визначено у сумі 120 600,00 грн. (сто двадцять тисяч шістсот гривень 00 коп.) – 18 * 6 700,00 грн. відповідно до ст. 26 «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Позивач виконуючи вимоги ст. 41 Закону, на підставі довідки № 1 та Наказу № 3.1/29483 від 06.10.2025, а також довідки № 2 від 15.12.2025 та Наказу № 3.1/35443 від 15.12.2025 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, прийняв рішення про відшкодування шкоди Потерпілій в загальному розмірі 136 680,00 грн. (сто тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят гривень 00 коп.)
Позивачем була повністю відшкодована шкода Потерпілій, завдана внаслідок ДТП. 
Кошти були перераховані на користь ОСОБА_2 , наступними платіжними інструкціями: № 0031287 від 07.10.2025 р. на суму 120600 грн., № 0038969 від 16.12.2025 р. на суму 16080 грн.
Загальний розмір витрат, які підлягають відшкодуванню Позивачу складає 136 680,00 грн. 
З огляду на викладене, а також в зв`язку із невідшкодуванням збитків Відповідачем в добровільному порядку, МТСБУ стверджує, що виконало покладений Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної водієм транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідач проти задоволення позову заперечує, зокрема посилаючись на те, що Позивач як докази настання страхового випадку та на підтвердження легітимності виплати у якості письмових доказів надає заяву ОСОБА_2 про регламентну виплату, медичні документи про стан здоров`я останньої та постанову слідчого ДБР про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за фактом ДТП, довідку про належність службового автомобілю -відповідачу.
На думку Відповідача належними доказами настання страхового випадку може бути обвинувальний вирок суду, постанова суду про притягнення особи да відповідальності за порушення ст. 124 КУпАП, довідка відповідного зразка (ст. 33-1 Закону № 1961-IV) або висновки експерта (ст. 34 Закону № 1961-IV). Зазначені вище документи у справі № 913/95/26 за позовом МТСБУ до ГУНП в Луганській області про стягнення коштів у сумі 136 680,00 грн. взагалі відсутні.
Відповідач зазначає, що кримінальне провадження № 62023080100000698, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрите з реабілітуючих підстав, що виключає протиправну поведінку водія. ОСОБА_1 до відповідальності згідно ст. 124 КУпАП за фактом ДТП яке сталося 07.12.2023 не притягувався. 
Таким чином Відповідач вважає, що виплати які зроблені позивачем на користь ОСОБА_2 зроблені за відсутністю страхового випадку, що в свою черг є порушенням ст. 22 Закону № 1961-IV.
Відповідач також вказує, що згідно до довідки серії 12 ААГ № 830548 до акту огляду МСЕК причина інвалідності ОСОБА_2 - загальне захворювання. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1836 від 21.10.2024, група інвалідності ОСОБА_2 – ІІ, причина інвалідності: загальне захворювання.
Зазначене свідчить, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою яка сталась 07.12.2023 за участю службового автомобілю відповідача та встановленням ІІ групи інвалідності громадянці ОСОБА_2 .
Відповідач стверджує, що належними доказами недоведене, що інвалідність ОСОБА_2 встановлена внаслідок травм отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 07.12.2023 як-то прямо передбачено пунктом 26.2. ст. 26 Закону № 1961-ІV, а тому призначення та виплата останній коштів у розмірі 120 600 грн. необґрунтовано.
При цьому згідно виписки з медичної картки хворого № 14950, ОСОБА_2 . У період часу з 07.12.2023 по 03.01.2024 проходила стаціонарне лікування у КНП «Міська лікарня № 9» м. Запоріжжя діагноз: В/переломо-вивих правої стопи з переломом н/з м/гомілкової кістки та загального краю в/голілкової кістки правої гомілки зі зміщенням. Розрив ДМГС праворуч з/перелом зовнішньої кісточки лівої гомілки без зміщення, травми отримані 07.12.2023 у наслідок дорожньо транспортної пригоди.
Згідно виписки з медичної картки хворого № 7420, ОСОБА_2 у період часу з 08.07.2024 по 15.07.2024 проходила стаціонарне лікування (планова госпіталізація) у КНП «Міська лікарня № 9» м. Запоріжжя у зв`язку з травмами отриманими 07.12.2023 у наслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно виписки з медичної картки хворого № 518 в період часу з 26.01.2024 по 09.02.2024 проходила стаціонарне лікування у КНП «Міська лікарня № 9» м. Запоріжжя діагнозом: Повторний ішемічний інсульт у правій півкулі головного мозку,руслі ПСМА (26.01.24) Вестибулярний синдром, лівобічна пірамідна недостатність, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. церебральний атеросклероз ІІ ст., Дисциркуляторна енцефалопаторія ІІ ст., церебростенічний синдром.
Таким чином належними доказами, а саме випискою з картки хворого № 14950 та медичної картки хворого № 7420 підтверджено періоди з 07.12.2023 -03.01.2024 та з 08.07.2024 по 15.07.2024 проходження лікування ОСОБА_2 . Захворювання пов`язаного з дорожньо-транспортною пригодою яка сталася 07.12.2023 натомість період з 26.01.24. по 09.02.2024 пов`язаний з загальними хворобами ОСОБА_2 , у зв`язку з чим жодного відношення до спірних взаємовідносин у справі № 913/95/26 не має.
Як зазначалося вище згідно пункту 24.2. ст. 24 Закону № 1961-ІV, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я.
Таким чином:
- період часу з 07.12.2023 -03.01.2024 складає – 28 календарних днів;
- період часу з 08.07.2024 по 15.07.2024 складає 08 календарних днів.
((28+08) * 6700 грн./30) = 8040 грн.
З урахуванням викладеного вважаємо виплата позивачем коштів у загальному розмірі -16 080,00 грн. на користь ОСОБА_2 необґрунтованою, а тому вимога в порядку регресу до відповідача задоволенню не підлягає.
Таким чином позивачем недоведено настання страхового випадку відносно ОСОБА_2 за наслідками дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 07.12.2023 за участю службового автомобілю відповідача, а право на отримання потерпілою виплат у загальному розмірі - 136 680 грн. 00 коп. не підтверджено належними доказами, а тому позов МТСБУ до ГУНП в Луганській області задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного. 
Частиною першою статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон №1961-ІV від 01.01.2024 в редакції на час виникнення спірних відносин) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. 
Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 Закону №1961-ІV).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону №1961-ІV).
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (ст. 3 Закону №1961-ІV).
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону №1961-ІV).
З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (п. 21.1 ст. 21 Закону №1961-ІV).
При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3 ст. 21 Закону №1961-ІV).
У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п. 21.4 ст. 21 Закону №1961-ІV).
Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. До основних завдань МТСБУ віднесено, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п. 39.1, п. 39.2.1 ст. 39 Закону №1961-ІV).
Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ передбачені статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (підп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-ІV).
Нормами ст. 21, 22, 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено оплата МТСБУ потерпілому витрат пов`язаних з лікуванням, з тимчасовою втратою працездатності, зі стійкою втратою працездатності.
Згідно із ч. 2 ст. 38 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги до особи, яка спричинила дорожньо транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.
Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Судом встановлено, що транспортний засіб марки «TOYOTA PRADO», д.н.з. НОМЕР_1 , на час ДТП (07.12.2023) перебував у користуванні Відповідача, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, володільцем якого є Відповідач, не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі також – «ДТП») Потерпіла отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «Міська лікарня №9» ЗМР.

Згідно з Довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 05.11.2025, Потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні 36 днів, а саме 07.12.2023 - 03.01.2024, а також 08.07.2024-15.07.2024.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (травматологічна МСЕК) серія 12 ААГ №830548 від 21.10.2024 Потерпілій встановлено другу групу інвалідності довічно, рекомендовано амбулаторне і стаціонарне лікування у травматолога, невролога, санаторно-курортне лікування, милиці ліктьові (копія довідки додається).
Позивач виконуючи вимоги ст. 41 Закону, на підставі довідки № 1 та Наказу № 3.1/29483 від 06.10.2025, а також довідки № 2 від 15.12.2025 та Наказу № 3.1/35443 від 15.12.2025 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, прийняв рішення про відшкодування шкоди Потерпілій в загальному розмірі 136 680,00 грн. (сто тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят гривень 00 коп.), а саме: 8040 грн. витрати пов`язані з лікуванням відповідно до ст. 21 Закону, 8040 грн. витрати пов`язані з тимчасовою непрацездатністю, відповідно до ст. 22 Закону, та 120600 грн. відповідно до ст. 26 «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Позивачем була повністю відшкодована шкода Потерпілій, завдана внаслідок ДТП. 
Кошти були перераховані на користь ОСОБА_2 , наступними платіжними інструкціями: № 0031287 від 07.10.2025 р. на суму 120600 грн., № 0038969 від 16.12.2025 р. на суму 16080 грн.

Пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом (п. 13.1 ст. 13 Закону №1961-ІV).
Під власниками транспортних засобів у цьому Законі розуміються - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (п. 1.6 ст. 1 Закону №1961-ІV).
Дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п. 1.12 ст. 1 Закону №1961-ІV)
Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п. 1.3 ст. 1 Закону №1961-ІV).
Відповідно статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Як зазначено вище, старшим слідчим в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі 27.05.2025 кримінальне провадження за фактом ДТП було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Водночас, відсутність вини водія, не спростовує факт настання відповідних подій, які законодавчо визначені підставою для здійснення регламентної виплати.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Відсутність судового рішення в кримінальному провадженні, яким встановлена вина водія у вчиненні ДТП, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №208/4598/21).
У даній справі будь-які докази, які б свідчили про те, що ДТП сталося внаслідок умислу потерпілої чи за обставин непереборної сили, відсутні. Також відсутні підстави припускати, що ДТП скоєно через те чи інше.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела (правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі 280/1222/17).
Суд констатує, що відповідач не подав до суду жодних доказів на підтвердження обставин згідно п. 13.1 ст. 13 Закону №1961-ІV або згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України.
Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється відповідачем, що позивач виплатив відшкодування на підставі підпункту а) п. 41.1. ст. 41 Закону, оскільки винуватець ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 910/17324/19 від 12.10.2021 зазначає, що суб`єкт, до якого МТСБУ може заявити регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, є чітко визначеним. Коли МТСБУ виплатило відшкодування через те, що шкоду заподіяв транспортний засіб, власник (водій) якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (тобто, коли зробило виплату на підставі підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV), воно набуває право на регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, бо саме він відповідальний за невиконання обов`язку зі страхування своєї цивільно-правової відповідальності.
З урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого відшкодування, пов`язаного з регламентною виплатою у розмірі 136 680,00 грн, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами першою, третьою статті 74, частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Отже, вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.
Інші доводи відповідача спростовуються встановленими вище судом обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі 2 662,40 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 20, 46, 73, 74, 79, 86, 129, 130, 185, 191, 233, 236-238, 240, 242 ГПК України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", господарський суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ЛУГАНСЬКІЙ ОБЛАСТІ ( адреса Україна, 93406, Луганська обл., місто Сіверськодонецьк, ВУЛИЦЯ Сірика Дмитра, будинок 1 ЄДРПОУ 40108845) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (ідентифікаційний код 21647131; Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02154) суму сплаченого відшкодування, пов`язаного з регламентною виплатою у розмірі 136 680,00 грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 18.08.2026 року.

СУДДЯ Богдан ЯРЕСЬКО