Провадження № 2/522/8100/26
Справа № 522/8227/26-Е

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2026 року     м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси 
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Костинюк В.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури, Держави України в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у місті Миколаєві, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 13.05.2026 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури, Держави України в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у місті Миколаєві, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн, спричиненої при досудовому розслідуванні кримінального провадження №42024160000000073 від 10.04.2024.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 11.05.2023 слідчим Другого СВ ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві Мазуром І.М., за заявою позивача, проводиться досудове розслідування кримінальних проваджень №42023160000000159 від 11.05.23 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, за фактом незаконного проникнення до мого житла співробітниками правоохоронних органів Подільського району Одеської області та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, за фактом перевищення службового становища окремими співробітниками правоохоронних органів Подільського району Одеської області під час проведення обшуку за місцем мешкання позивача, а також досудове розслідування кримінального провадження №42024160000000073 від 10.04.24 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України за заявою ОСОБА_1 від 27.03.24, щодо невиконання рішення суду старшим дізнавачем СД Подільського РУП ГУНП в Одеської області Жаруком О.М. Процесуальне керівництво здійснює Одеська обласна прокуратура. Дії та бездіяльність слідчого, у різних питаннях, вказують на навмисне затягування досудового розслідування і вчинення ним незаконних процесуальних дій. Він регулярно вчиняє незаконні процесуальні дії, що свідчить про зловживання ним своїм службовим становищем. Цим він спричинив позивачу моральну шкоду, оскільки порушує конституційні та процесуальні права потерпілого. З самого початку досудового розслідування дії, бездіяльність та рішення слідчого Мазура І.М. направлені на те, щоб скоріше закрити провадження і не виконувати норми, які передбачені КПК України, зволікати правами позивача та затягувати досудове розслідування. У справі №523/26259/25 ухвалою від 20.03.2026 Пересипський районний суд м.Одеси визнав неправомірною бездіяльність уповноважених осіб Другого слідчого відділу ТУ ДБР, яка полягає у не розгляді клопотання ОСОБА_1 , зобов`язав розглянути клопотання. На теперішній час пройшли розумні строки досудового розслідування, аде досудове розслідування не проводиться в належному напрямку. Бездіяльність відповідача, його незаконні процесуальні дії та, як наслідок, тривалий час досудового розслідування, необхідність вживати додаткові заходи шляхом неодноразового направлення звернень до органів державної влади, призвела до моральних страждань позивача, які ним оцінені у розмірі 1 000 000 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2026 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 07.07.2026.
До суду 01.06.2026 надійшов відзив представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві в особі представника Сухорученка В.В., згідно якого у задоволені позову просить відмовити.
На обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог не надано і матеріали справи не містять належних і достатніх доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, протиправності дій ТУ ДБР у м.Миколаєві або прокурорів та відповідно існування причино-наслідкового зв`язку між рішеннями (діями) службових осіб ТУ ДБР й наслідками у вигляді ймовірно завданої, за твердженнями позивача, моральної шкоди. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2024 у справі № 522/5161/24 скаргу ОСОБА_1 було задоволено, зобов`язано слідчих ТУ ДБР у м. Миколаєві внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 27.03.2024. На виконання ухвали суду слідчим ТУ ДБР у м. Миколаєві внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному проваджені № 42024160000000073 від 10.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 382 КК України. У подальшому під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному проваджені ОСОБА_1 звертався до слідчих ТУ ДБР у м. Миколаєві із клопотаннями про визнання його потерпілим, у задоволенні яких йому було відмовлено. Проведеним слідчим ТУ ДБР у м. Миколаєві всебічним, повним та безпосереднім дослідженням відомостей, отриманих під час досудового розслідування даного кримінального провадження не встановлено обставин, які б вказували на умисне невиконання ухвал слідчого судді Котовського міськрайонного суду від 19.02.2024 у справі № 505/1017/22, провадження №1-кс/505/301/2024, від 08.03.2024 у справі № 505/1017/22, провадження №1-кс/505/554/2024 та від 27.03.2024 у справі № 505/1017/22, провадження №1-кс/505/671/2024 щодо повернення майна, оскільки органом досудового розслідуванням вживались реальні та достатні заходи, спрямовані на виконання ухвал слідчого судді щодо повернення майна ОСОБА_1 , зокрема останньому неодноразово направлялись повідомлення про необхідність отримання майна. Враховуючи викладене, досудовим розслідуванням не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про умисне невиконання службовими особами СД Подільського РУП ГУНП в Одеській області судових рішень пов`язаних із неповерненням майна ОСОБА_1 або перешкоджання їх виконанню, тобто ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 382 КК України, у зв`язку з чим 15.05.2026 прийнято рішення про закриття зазначеного кримінального провадження. ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження фактів погіршення його стану здоров`я, звернення позивача до спеціалізованих медичних закладів, погіршення сімейних стосунків або формування недовірливих відносин між ним та родичами, принизливого відношення оточуючих до нього. Не надано ОСОБА_1 будь-яких висновків незалежних психологів-спеціалістів, експертів на підтвердження того, що він відчував втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість у собі тощо.
До суду 03.06.2026 надійшов відзив Одеської обласної прокуратури в особі представника Мерімеріна К.Г., згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, адже фактичним підґрунтям позовної заяви є обставини кримінального провадження № 12022166180000124 від 26.04.2022, у межах якого за місцем мешкання позивача проведено обшук, вилучено майно та накладено арешт на речові докази. Саме ці обставини - факт проведення обшуку, вилучення техніки, накладення арешту, тривалість зберігання майна та його неповернення фактично визначаються позивачем як джерело моральних переживань та психологічного дискомфорту. Разом із тим предметом цієї цивільної справи є не перевірка законності проведення обшуку чи оцінка правомірності процесуальних рішень у кримінальному провадженні № 12022166180000124, а виключно наявність або відсутність правових підстав для цивільно-правової відповідальності держави у зв`язку із здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42024160000000073, на яке і посилається позивач у резолютивній частині позову. У такий спосіб позивач намагається надати вже дослідженим та оціненим у межах інших судових проваджень обставинам нового правового значення, штучно формуючи новий предмет спору шляхом посилання на кримінальне провадження № 42024160000000073, предметом якого була виключно перевірка доводів самого заявника щодо можливого умисного невиконання ухвал слідчих суддів службовими особами Подільського РУП ГУНП в Одеській області. Позивач фактично повторно заявляє вимоги про компенсацію моральної шкоди за ті самі події та процесуальні дії, які вже були предметом судового розгляду та правової оцінки, зокрема, у межах справи № 522/10000/24-Е. Під час досудового розслідування кримінального провадження № 42024160000000073 від 10.04.2024, 09.02.2026 здійснено допит ОСОБА_1 в якості свідка, який на запитання слідчого щодо звернення працівників поліції з приводу повернення вилученого майна ОСОБА_1 підтвердив, що працівники поліції звертались до нього та пропонували отримати майно, однак він наполягав на його доставленні за місцем проживання, у зв`язку зі станом здоров`я та неможливістю самостійно транспортувати вилучену техніку. За результатами проведеного досудового розслідування встановлено відсутність у діях службових осіб Подільського РУП ГУНП в Одеській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, у зв`язку із чим кримінальне провадження № 42024160000000073 закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України. Органом досудового розслідування забезпечено реальну можливість отримання майна позивачем у спосіб, прямо передбачений законом. Водночас не отримання майна зумовлено саме поведінкою ОСОБА_1 , який наполягав на способі повернення майна, не передбаченому жодною нормою кримінального процесуального законодавства. У такий спосіб твердження позивача про нібито умисне невиконання судових рішень повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження та висновками суду апеляційної інстанції. Участь Одеської обласної прокуратури у справі як органу, через який держава залучена до спору, не означає, що саме прокуратурою вчинено протиправні дії, які перебувають у причинному зв`язку із заявленою шкодою. Незгода позивача з позицією прокурора або з результатами досудового розслідування не є доказом протиправності прокуратури у цивільно-правовому розумінні.
До суду 08.06.2026 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзиви, у якій наполягає на задоволенні позову.
У підготовчому засіданні 07.07.2026 проведеному за участі представника Одеської обласної прокуратури – Богатирьової О.І. та представника Державного бюро розслідувань розташоване у місті Миколаєві – Сухорученка В.В., суд відмовив у задоволенні двох клопотань позивача про витребування доказів, прийняв до провадження відзиви та відповідь на відзиви. У результаті проведеного засідання було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 12.08.2026.
У судовому засіданні 12.08.2026 представник Державного бюро розслідувань розташоване у місті Миколаєві – Сухорученко В.В. вказав, що слідчими проведено розслідування, допитано свідків та 15.05.2026 винесено постанову про закриття провадження у справі, яка не оскаржувалася. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник Одеської обласної прокуратури – Богатирьова О.І. просила відмовити у задоволенні позову, адже позов не обґрунтований та не доведений.
Позивач та інші відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. ОСОБА_1 18.05.2026 звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі.
Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Після дослідження доказів, суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення рішення відбудеться 26.08.2026 о 14:15 год.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 26.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження №12022166180000142, порушене за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КПК України за заявою голови Куяльницької сільської ради ОСОБА_3 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України ОСОБА_1 під час подання до Управління державної казначейської служби Подільського району документів від імені ОСОБА_4 для перерахування грошових коштів за надання професійної правової допомоги у розмірі 2 000 грн.
Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2024 по справі №505/1017/22 задоволено частково клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту. Скасовано арешт майна ОСОБА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області Івінським О.О. від 18.07.2022 у справі №505/1017/22 провадження №1-кс/505/818/22 в рамках кримінального провадження № 12022166180000124 від 26.04.2022 по ч. 4 ст. 358 КК України, яке було перекваліфіковано на ч.2ст.15,ч.1ст.190 КК України з системного блоку «Graund» 901В BLECK з маркуванням 09011070410, з друкувального пристрою «Samsung» CSX -4200, 8Т66DAKP818390L, які було вилучено 15.07.2022 на підставі ухвали слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2022 року під час обшуку в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в частині користування вказаним майном. Зобов`язано старшого дізнавача СД Подільського РУП ГУНП в Одеської області Жарука О.М. повернути вищевказане майно, а саме: системний блок «Graund» 901В BLECK з маркуванням 09011070410, друкувальний пристрій «Samsung» CSX -4200, 8Т66DAKP818390L, під зберігальну розписку на відповідальне зберігання ОСОБА_1 . Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання в частині скасування арешту та повернення ноутбуку чорного кольору марки «Fujtsu» P/N СР5 18111-01, SN 51811-01R1500613, оскільки ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2023 скасований арешт з ноутбуку чорного кольору марки «Fujtsu» P/N СР5 18111-01, SN 51811-01R1500613.
20.02.2024 ОСОБА_1 подав старшому дізнавачу СД Подільського РУП ГУНП в Одеської області Жаруку О.М. заяву про повернення майна, а саме системного блоку та друкувального пристрою.
Питання відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження №12022166180000124 від 26.04.2022 вирішувалося у цивільній справі №522/10000/24-Е, за результатами розгляду якої позов ОСОБА_1 задоволено частково стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, про що вказано у рішенні Приморського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2024 року, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.
Відтак, не погоджуючись з невиконанням ухвали про повернення майна з якого знято арешт ОСОБА_1 подав заяву про вчинення злочину.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси Деруса А.В. від 19.04.2024 у справі №522/5161/24 задоволено частково скаргу ОСОБА_1 , зобов`язано уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури внести відомості, викладені у заяві ОСОБА_1 від 27.03.2024, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
10.04.2024 зареєстроване кримінальне провадження №42024160000000073 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси Деруса А.В. у справі №522/5161/24, провадження №1-кс/522/1984/24 від 19.04.2024 щодо зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 27.03.2024 щодо невиконання старшим дізнавачем СД Подільського РУП ГУНП в Одеській області рішення суду, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.04.2024.
Цей позов подано саме щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 в цьому кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024, а тому суд не приймає до уваги докази, що стосуються інших кримінальних проваджень.
25 червня 2024 року слідчим другого слідчого (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м.Миколаєві Мазур І.М. допитано ОСОБА_5 як свідка у кримінальному провадженні.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.10.2024 залишено без змін ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської обл. від 20.09.2024, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання бездіяльності ст. дізнавача СД Подільського РУП ГУНП в Одеській обл. Жарука О.М. в частині неповернення речових доказів після закриття к/п №12022166180000124 від 26.04.2022 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України. Одеський апеляційний суд наголошував на тому, що спосіб повернення арештованого майна, на якому наполягає ОСОБА_1 в поданих до суду 1-ої інстанції клопотанні та апеляційній скарзі (доставлення безпосередньо за місцем проживання заявника) не ґрунтується на вимогах чинного кримінального процесуального закону.
Постановами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 09.01.2026, 15.01.2026, 20.01.2026, 23.01.2026, 27.01.2026, 20.03.2026 відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_1 про визнання його потерпілим і вручені пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024.
27 червня 2024 року слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Мазур Ігорем Миколайовичем винесено постанову про закриття кримінального провадження №42024160000000073 від 10.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2025 року у справі №523/26259/25 задоволено скаргу ОСОБА_1 . Скасовано постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві від 27.06.2024 «Про закриття кримінального провадження», яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42024160000000073 від 10.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 05 січня 2026 року у справі №523/26259/25 скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024. Зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві повторно розглянути клопотання щодо визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2023.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 26 січня 2026 року у справі №523/26259/25 скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві від 15.01.2026 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024. Зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві повторно розглянути клопотання щодо визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 26 січня 2026 року у справі №523/26259/25 скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві від 20.01.2026 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024. Зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві повторно розглянути клопотання щодо визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 29 січня 2026 року у справі №523/26259/25 скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві від 23.01.2026 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024. Зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві повторно розглянути клопотання щодо визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 30 січня 2026 року у справі №523/26259/25 Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 від 27.01.2026 у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024. Зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві повторно розглянути клопотання щодо визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024.
Постановою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 27.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024.
09 лютого 2026 року слідчим другого слідчого (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м.Миколаєві Мазур І.М. допитано ОСОБА_1 як свідка у кримінальному провадженні.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 04 березня 2026 року у справі №523/26259/25 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого яка полягає в зобов`язанні розглянути клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 13 березня 2026 року у справі №523/26259/25 частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві Мазура Ігоря Миколайовича у провадженні якого перебуває кримінальне провадження №42024160000000073 розглянути клопотання ОСОБА_1 від 07.03.2026 (клопотання про визнання ОСОБА_1 потерпілим).
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 25 березня 2026 року у справі №523/26259/25 частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві Мазура Ігоря Миколайовича у провадженні якого перебуває кримінальне провадження №42024160000000073 розглянути клопотання ОСОБА_1 від 18.03.2026 (клопотання про визнання ОСОБА_1 потерпілим).
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 20 березня 2026 року у справі №523/26259/25 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у нерозгляді клопотання ОСОБА_1 від 13.01.2026 та від 14.01.2026 про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024. Зобов`язано уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13.01.2026 та від 14.01.2026 про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 06 квітня 2026 року у справі №523/26259/25 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого яка полягає в зобов`язанні розглянути клопотання про залучення у якості потерпілого в кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2026 року у справі №523/26259/25 скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві Гурова Я. від 20.03.2026 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2024. Зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 18.01.2026 щодо визнання потерпілим у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2023.
Також відмовлено у задоволенні скарг ОСОБА_1 ухвалами Пересипського районного суду м.Одеси у справі №523/26259/25 від 12.01.2026, 28.01.2026, 10.02.2026, 12.03.2026, 28.05.2026, 22.06.2026
Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві Мазура І.М. від 15.05.2026 вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України. На обґрунтування постанови про закриття кримінального провадження слідчий зазначив, що в ході досудового розслідування проводилось ряд слідчих та процесуальних дій, в результаті яких встановлені підстави для закриття вказаного кримінального провадження.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 29 травня 2026 року у справі №523/26259/25, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 липня 2026 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві від 15.05.2026 «Про закриття кримінального провадження», яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42024160000000073 від 10.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.
Таким чином, ОСОБА_1 не мав статусу потерпілого у кримінальному провадженні №42024160000000073 від 10.04.2023, яке в результаті проведених слідчих дій закрито за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК Закон № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Стаття 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягаю застосуванню до правовідносин сторін.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст.ст.1166, 1167, 1174 ЦК доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Згідно частини 1 та 4 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У пункті 82 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» зазначено, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав і свобод, у якій формі вони не закріплювались в національному правопорядку. Особа на практиці повинна мати можливість скористатись ефективним засобом захисту, тобто засобами, які б запобігли вчиненню порушень чи їх продовженню або забезпечили заявнику відповідне відшкодування.
Отже, відсутність на національному рівні ефективного юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав не може бути перешкодою у реалізації особою таких прав та свобод.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», №68490/01, від 12 липня 2007 року).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).
Абзац другий частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження №14-24цс21).
Матеріали справи не свідчать про бездіяльність слідчого Мазура І.М., який проводив досудове розслідування. Саме по собі скасування Пересипським районним судом м.Одеси постанов слідчого не є підставою для встановлення бездіяльності.
ОСОБА_1 ініціював кримінальне провадження щодо не повернення йому арештованого майна, бажаючи не його самостійного отримання, а особисте повернення слідчим, однак Одеський апеляційний суд вказав, що вимоги про доставлення безпосередньо за місцем проживання заявника майна не ґрунтується на вимогах чинного кримінального процесуального закону.
Слідчим ДБР проведено досудове розслідування за результати якого закрито провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України.
Щодо Одеської обласної прокуратура, яка здійснювала процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, то позивачем взагалі не надано доказів на підтвердження їх протиправних дій чи бездіяльності.
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16 (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року у справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21).
У справі, яка переглядається, встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини можуть свідчити про надзвичайну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, розслідування триває з 10 серпня 2015 року, що на дату звернення до суду позивача з позовною заявою у 2024 році становило 9 років. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом.
Таким чином, дійсно надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, однак суд враховує, що матеріали справи не свідчить про те, що ОСОБА_1 завдано моральною шкоди тривалістю досудового розслідування, адже позивач не мав статусу потерпілого в кримінальному провадженні, що ним неодноразово оскаржувалося. ОСОБА_1 систематично подавав клопотання, які розглядалися слідчим та переглядалися судом, але при тому не довів бездіяльність в діях слідчого, що призвела до тривалого досудового розслідування.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню частково. 
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 03528552, м.Одеса, вул. Італійська, буд.3), Держави України в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у місті Миколаєві (код ЄДРПОУ 42341034, м.Миколаїв, вул. Чкалова, буд.20), Держави України в особі Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ 37567646, м.Київ, вул. Спаська, буд.18) про відшкодування моральної шкоди – залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 26 серпня 2026 року.

Суддя:      В.Я. Бондар