Справа № 154/70/26  Провадження №33/802/802/26 | Головуючий у 1 інстанції:Каліщук А. А.
| Доповідач: Гапончук  В. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2026 року         місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
за участю 
захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Козачука В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Володимирського міського суду Волинської області від 24 червня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Володимирського міського суду Волинської області від 24.06.2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665,60 гривень судового збору.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 20.12.2025 року о 10:45 годині керував автомобілем марки «Шкода» р.н.з. НОМЕР_1 , місті Володимир, вулиця Луцька Волинської області з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота) та відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність встановлена ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.108-109).
Не погоджуючись із постановою судді особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не з`ясовано всіх обставин по справі та не надано їм належної оцінки, наявною невідповідністю висновків судді обставинам справи, однобічністю судового розгляду, упередженим ставленням до нього, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права.
Вказує на те, що з березня 2022 року по даний час він проходить службу в ЗСУ. Під час розгляду справи місцевим судом його не було. Його захисник з`явився 24.06.2026 року до суду, але його не було запрошено до зали судового засідання, копію постанови захиснику ніхто не видав. Оскаржувану постанову від 24.06.2026 року він особисто отримав 21.07.2026 року. Вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та просить його поновити. 
Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову Володимирського міського суду Волинської області від 24.06.2026 року щодо нього скасувати та закрити провадження у справі (а.с.111-123). 
В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи не з`явився, клопотань про перенесення розгляду справи не подавав. Від нього на адресу апеляційного суду 18.08.2026 року надійшли додаткові пояснення (а.с.142) в яких він зазначив, що проходить службу в ЗСУ, а тому буде відсутній на судовому засіданні, його інтереси буде представляти громадянин ОСОБА_2 . Захисник не заперечував щодо продовження слухання справи у відсутності його довірителя. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.268 КпАП України.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника, який підтримав останню з мотивів, викладених в ній, та просив її задовольнити, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст.294 КпАП України скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути поновлено за заявою особи, яка має право оскаржити постанову.
Враховуючи те, що справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 розглянуто 24.06.2026 року за його відсутності приходжу до висновку про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки такий строк пропущено з поважних причин.
Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі. 
Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України.
Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №545897 від 20.12.2025 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.3);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 20.12.2025 року щодо ОСОБА_1 (а.с.4);
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.12.2025 року щодо ОСОБА_1 (а.с.5);
- розпискою ОСОБА_1 від 20.12.2025 року про зобов`язання не керувати автомобілем до повного витвереження (а.с.6);
- відеозаписом з нагрудних боді - камер інспекторів поліції та відеореєстратора з автомобіля працівників поліції, які знаходяться на DVD-R диску (а.с.8).
Згідно довідки, складеної старшим інспектором САП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Недільського А. вбачається, що відповідно до бази даних ІКС ІПНП громадянин ОСОБА_1 отримав посвідчення водія за місцем проживання серії НОМЕР_2 від 12.06.2008 року (а.с.7).
Долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість ОСОБА_1 в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими, немає.
Апеляційним судом встановлено, що поліцейськими дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року. 
Працівники поліції при виявленні руху транспортного засобу та зупинці ОСОБА_1 , пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли цілком у законний спосіб.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.
Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.
Апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , оскільки апелянтом не наведено належного обґрунтування того, які саме обставини, що входять до предмета доказування у справі за ч.1 ст.130 КпАП України, можуть бути підтверджені або спростовані показаннями зазначених осіб.
Відповідно до ст.251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, показання свідків, однак доказове значення мають лише ті відомості, які стосуються обставин, що підлягають встановленню у конкретній справі.
Із заявленого поперднього клопотання вбачається, що свідки можуть підтвердити наступні обставини, а саме вживання ОСОБА_1 три стопки горілки напередодні в колі рідних, які вже зафіксовані на відеозаписах із боді-камер працівників поліції. 
Таким чином, ОСОБА_1 не наведено обставин, які можуть бути встановлені виключно або додатково шляхом допиту зазначених свідків та які не знайшли свого відображення в наявних письмових доказах у справі.
З заявленого клопотання не вбачається конкретних фактів, які свідки можуть повідомити суду та які могли б підтвердити або спростувати факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння, наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Саме по собі зазначення особи як свідка не є достатньою підставою для її виклику та допиту, якщо заявником не обґрунтовано, які конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, можуть бути встановлені за результатами такого допиту.
Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувся за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи. При цьому у поданому до суду клопотанні про закриття провадження від 20.06.2026 року (а.с.104-107), яке зареєстроване місцевим судом 22.06.2026 року, ОСОБА_1 зазначив, що є військовослужбовцем ЗСУ в складі підрозділу в/ч НОМЕР_3 та у зв`язку з проходженням військової служби не має можливості прибути до суду, у зв`язку з чим вважав за можливе розглядати справу без його особистої участі.
Отже, особа була обізнана про розгляд справи, усвідомлювала неможливість особистої явки та самостійно звернулася до суду з письмовими поясненнями та клопотаннями, в яких виклала свою позицію щодо предмета розгляду. При цьому у останньому клопотанні не містилося прохання відкласти розгляд справи до моменту його особистої явки або забезпечити його обов`язкову участь у судовому засіданні.
Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на порушення права ОСОБА_1 на захист є необґрунтованим.
При цьому апеляційним судом не встановлено, що за відсутності ОСОБА_1 суд першої інстанції був позбавлений можливості з`ясувати обставини справи або що відсутність останнього перешкодила йому реалізувати процесуальні права. Свою позицію щодо обставин справи ОСОБА_1 мав можливість викласти письмово, чим і скористався.
Таким чином усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, та наведені захисником в ході розгляду справи апеляційним судом, щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративне правопорушення, немає підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Володимирського міського суду Волинської області від 24 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України.
Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Володимирського міського суду Волинської області від 24 червня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України, залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду        Гапончук В.В.