ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4774/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Щербака А.А., Шлай А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 (суддя суду першої інстанції Семененко М.О.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/4774/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
06.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, що полягає у не розгляді Рапорту щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами (інвалідністю І групи батька), який отриманий Військовою частиною НОМЕР_1 – 14.05.2025 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України розглянути Рапорт щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами (інвалідністю І групи батька) молодшого сержанта військовослужбовця ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 27 лютого 2024 року позивач проходить військову службу по мобілізації у ВЧ НОМЕР_1 . 08.05.2025 позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби під час воєнного стану, оскільки батько військовослужбовця є інвалідом та потребує постійного догляду. Інших осіб в сім`ї немає, які б могли провадити такий догляд за інвалідом. Однак жодної відповіді стосовно вищезазначеного рапорту позивач не отримав. Позивач вважає, що відповідачем протиправно та безпідставно затягується прийняття рішення щодо його звільнення з військової служби.
Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 11.08.2025 відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що оскільки, судом першої інстанції було встановлено факт надання відмови в задоволенні Рапорту Позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами – відсутні підстави для зобов`язання Відповідача – Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України розглянути Рапорт щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами (інвалідністю І групи батька) молодшого сержанта військовослужбовця ОСОБА_1 . Натомість, суд з`ясувавши, що допущено грубе порушення прав військовослужбовця на своєчасний розгляд його рапорту – був зобов`язаний визнати протиправною бездіяльність Відповідача – Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, що полягає у не розгляді Рапорту щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами (інвалідністю І групи батька), який отриманий Військовою частиною НОМЕР_1 – 14.05.2025 року.
Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких вказав, що в силу чинного законодавства саме командир частини повинен ініціювати перевірку сімейного стану військовослужбовця, відтак протиправна бездіяльність відповідача є очевидною.
Також, позивач подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач наполягає, що його рапорт розглядався відповідачем понад встановлений Законом строк, відповідь на запит була надана виключно на виконання ухвали суду першої інстанції, відтак відповідач допустив протиправну бездіяльність.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.02.2024 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується наданими до матеріалів справи письмовими доказами та сторонами не заперечується.
08.05.2025 позивач направив засобами поштового зв`язку на адресу командування ВЧ НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби.
14.05.2025 рапорт позивача був отриманий та зареєстрований (вх. № 1837/60/42/276 від 14.05.2025) представником ВЧ НОМЕР_1 .
Рапорт позивача було подано на розгляд тимчасово виконуючому обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_2 , який, за результатами його розгляду прийняв рішення шляхом накладення резолюції: “ Начальнику відділення персоналу до виконання відповідно до чинного законодавства. Підпис, дата ”.
Крім того, судом встановлено, що під час розгляду справи в суді, тимчасово виконуючий обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_2 розглянув рапорт позивача по суті, та листом від 23.07.2025 № 1837/60/39/1422 повідомив про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами згідно рапорту від 08.05.2025, оскільки не надано документів на підтвердження відсутності всіх можливих членів сім`ї 1 чи 2 ступеня споріднення (рідних братів/сестер, дітей, повнолітніх внуків) у батька позивача, крім позивача як визначено Законом та доказів, що наявні члени сім`ї батька (дружина) є особами з інвалідністю 1 чи 2 групи та мають потребу в постійному догляді і відтак не можуть здійснювати постійний догляд за батьком позивача.
Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі. 
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем до матеріалів справи надано лист від 23.07.2025 № 1837/60/39/1422 за результатами розгляду рапорту позивача від 08.05.2025, за змістом якого ВЧ НОМЕР_1 повідомила про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами. Таким чином, судом встановлено, що позивачем 08.05.2025 реалізовано право на подання рапорту про звільнення, який розглянуто відповідачем з прийняттям рішення про відмову в його задоволенні. При цьому, підстави відмови у задоволенні рапорту позивача не є предметом розгляду в межах даної справи, оскільки відповідні обставини не існували на момент подання до суду позовної заяви, яка розглядається, а тому судом не досліджуються.
Згідно з підпунктом “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції чинній на час звернення із рапортом про звільнення) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 13 п.3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Частина 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ передбачає, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі – Положення, тут і в подальшому в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Підпункт 2 п. 225 Положення передбачає, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пункт 234 Положення визначає, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.4 п.241 Положення).
Згідно з абзацом 2 п.12 Положення право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до підпункту 2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом ГК ЗСУ від 07.04.2017 №124 (надалі – Інструкція №124), зі змінами та доповненнями, рапорт (заява) – письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з підпунктом 3.11.6. Інструкції №124, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
При цьому, 08.08.2024 набрав чинності Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531 (надалі – Порядок №531).
Зазначений Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Зокрема, з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку (п.2 розділу ІІ Порядку №531).
Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку №531 непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Згідно з п. 8 розділу ІІІ Порядку №531, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Таким чином, розгляд рапорту відбувається за встановленою процедурою та в межах визначених Порядком №531 строків.
Так, відповідачем до матеріалів справи надано лист від 23.07.2025 № 1837/60/39/1422 за результатами розгляду рапорту позивача від 08.05.2025, за змістом якого ВЧ НОМЕР_1 повідомила про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами. Вказаний лист вручений і позивачеві.
Отже, позивачем 08.05.2025 було реалізовано право на подання рапорту про звільнення, який розглянуто відповідачем з прийняттям рішення про відмову в його задоволенні.
При цьому, підстави відмови у задоволенні рапорту позивача не є предметом розгляду в межах даної справи, оскільки відповідні обставини не існували на момент подання до суду позовної заяви, в суді першої інстанції позивач не змінив підстав або предмету позову, з урахуванням факту отримання відмови у звільненні, відтак питання правомірності такої відмови, а відповідно й процедури її ухвалення судом не розглядається.
Колегія суддів зазначає, що посилання позивача на те, що рапорт розглянутий відповідачем не в строк 14 днів, не може бути підставою для визнання протиправної бездіяльності військової частини щодо саме не розгляду рапорту по суті, яке позивач ставить перед судом в своєму адміністративному позову, адже рапорт від 08.05.2025 відповідачем розглянутий із прийняттям рішення про відмову в його задоволенні. Відповідно, з урахуванням обставин прави, колегія суддів зазначає, що належним способом захисту прав позивача може бути саме визнання протиправними дій (рішення) відповідача щодо відмови в задоволенні рапорту із зобов`язання вчинити певні дії.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його зміни чи скасування – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 в адміністративній справі № 280/4774/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.А. Щербак 

суддя А.В. Шлай