Справа №592/5893/26
Номер провадження 22-ц/816/2633/26
Категорія - 37

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), 
суддів: Собини О.І., Сидоренко А.П.,
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Ванджурака Романа Васильовича
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 червня 2026 року, ухвалене у м. Суми у складі судді Титаренко В.В., 
у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 
про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог 
10 квітня 2026 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» звернулося до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувало такими обставинами.
14 березня 2025 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - поліс № 227775499, за яким застраховано автомобіль Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 01 липня 2025 року сталася ДТП за участю цього автомобіля, автомобіля Volkswagen Passat, що належить ОСОБА_1 , та автомобіля Kia Cerato.
За фактом ДТП щодо ОСОБА_2 було складено протокол за статтею 124 КУпАП. ОСОБА_1 звернулася до страховика із заявою про страхове відшкодування. За результатами оцінки ринкова вартість Volkswagen Passat до ДТП становила 357 559,23 грн, а найвища пропозиція щодо його придбання у пошкодженому стані - 218 980 грн. 14 серпня 2025 року страховик склав страховий акт, а 29 серпня 2025 року виплатив відповідачці 138 579,23 грн страхового відшкодування.
Разом із тим постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 січня 2026 року у справі № 369/15157/25 провадження щодо ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 20 січня 2026 року та не оскаржувалася. Тому, на думку позивача, вина застрахованої особи у спричиненні ДТП була спростована.
Посилаючись на частину другу статті 1187 ЦК України, позивач зазначав, що відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на особу, яка ним володіє, за наявності передбачених законом підстав. При цьому для відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, зокрема вини. Тому за відсутності цивільно-правової відповідальності страхувальника у страховика, на думку позивача, не виникає обов`язку щодо страхової виплати.
У зв`язку з цим страховик вважав, що після встановлення відсутності вини ОСОБА_2 правова підстава для отримання ОСОБА_1 страхової виплати відпала, а тому отримані нею 138 579,23 грн є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідно до статті 1212 ЦК України. Також позивач посилався на пункт 1 частини другої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхова виплата не здійснюється, якщо у особи, яка використовувала транспортний засіб, не виникла цивільно-правова відповідальність.
17 березня 2026 року представник страховика направив відповідачці досудову вимогу про повернення коштів, однак вона заперечила проти вимоги та добровільно кошти не повернула. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з ОСОБА_1 138 579,23 грн безпідставно отриманої страхової виплати, а також судові витрати, зокрема 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 червня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 138 579,23 грн безпідставно отриманої страхової виплати, а також 2 662,40 грн судового збору та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Суд виходив із того, що оскільки постановою суду провадження щодо ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, відсутня і його вина у спричиненні ДТП, а тому не настала цивільно-правова відповідальність за її наслідки.
За висновком суду, обов`язок страховика здійснити страхову виплату виникає за наявності цивільно-правової відповідальності страхувальника. Оскільки така відповідальність не настала, у страховика був відсутній обов`язок здійснювати страхову виплату, а тому отримані відповідачкою кошти є безпідставно набутим майном у розумінні статті 1212 ЦК України.
Також суд зазначив, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду в частині встановлення факту вчинення відповідних дій особою, щодо якої її ухвалено.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Зазначає, що саме по собі закриття провадження щодо ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП не свідчить про безпідставність отриманої страхової виплати. На момент її здійснення 29 серпня 2025 року страховик визнав ДТП страховим випадком, прийняв рішення про виплату та склав страховий акт, при цьому виплату здійснено до вирішення судом питання про адміністративну відповідальність водіїв.
Вказує, що шкода була заподіяна внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, а цивільно-правова відповідальність його водія була застрахована позивачем, тому отримання страхового відшкодування мало правову підставу, а передбачених статтею 1212 ЦК України підстав для повернення коштів позивач не довів. Посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у справах № 922/3412/17 та № 320/5877/17 про те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються до відносин, не врегульованих спеціальними інститутами цивільного права, а за наявності договірних правовідносин їх застосування є недопустимим.
Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки мотивувальній частині постанови від 08 січня 2026 року у справі № 369/15157/25, якою провадження щодо ОСОБА_2 закрито не у зв`язку з встановленням відсутності його вини у ДТП, а через недоведеність поза розумним сумнівом обставин правопорушення, викладених у протоколі. При цьому з постанови вбачається, що показання свідків підтверджували створення ним перешкоди для руху Volkswagen Passat.
Також звертає увагу на постанову щодо ОСОБА_3 , якою провадження за статтею 124 КУпАП також закрито, та вважає, що сукупність установлених обставин свідчить про причинний зв`язок між ДТП і діями ОСОБА_2 , у зв`язку з чим страхова виплата у розмірі 138 579,23 грн була здійснена правомірно.
На думку представника відповідачки, місцевий суд безпідставно ототожнив закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з відсутністю цивільно-правової відповідальності та не врахував, що страховик самостійно прийняв рішення про здійснення страхової виплати, будучи обізнаним про розгляд адміністративної справи.
Крім того, представник відповідачки вважає завищеними та неспівмірними зі складністю справи, її ціною і фактичним обсягом роботи адвоката стягнуті судом 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також вказує на відсутність належного обґрунтування їх розміру в рішенні суду.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Правом на відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
14 березня 2025 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № 227775499, за яким забезпеченим транспортним засобом визначено Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхова сума за шкоду, заподіяну майну третьої особи, становить 250 000 грн (а.с. 13).
01 липня 2025 року на 25 км + 200 м автодороги М-06 «Київ-Чоп» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 та перебував під керуванням ОСОБА_3 , а також Kia Cerato, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 (а.с. 14).
03 липня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із повідомленням № 299281/1 про ДТП за участю транспортного засобу, власник якого може бути визнаний потерпілою особою, надав пояснення щодо обставин ДТП та заяву про страхове відшкодування (а.с. 15-16). Того ж дня ОСОБА_2 повідомив страховика про настання події, яка в подальшому могла бути визнана страховим випадком, та надав пояснення щодо обставин ДТП (а.с. 22).
23 липня 2025 року ОСОБА_1 , як власник Volkswagen Passat, звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування 250 000 грн (а.с. 18-20).
Відповідно до звіту № 52242 про оцінку ринкової вартості транспортного засобу, ринкова вартість Volkswagen Passat станом на дату ДТП становила 357 559,23 грн. Водночас найвища пропозиція на онлайн-аукціоні щодо придбання автомобіля у пошкодженому стані становила 218 980 грн (а.с. 26-28).
14 серпня 2025 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» склало розрахунок № 2992281/1 суми страхового відшкодування, а 29 серпня 2025 року - страховий акт № 299281/1/2025 про здійснення страхового відшкодування ОСОБА_1 як потерпілій особі (а.с. 29). Цього ж дня страховик здійснив на її користь страхову виплату в розмірі 138 579,23 грн (а.с. 36).
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 січня 2026 року провадження у справі № 369/15157/25 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 31). 
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 січня 2026 року провадження у справі № 369/15157/25 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП також закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 53).
17 березня 2026 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» звернулося до ОСОБА_1 з вимогою про повернення безпідставно отриманої страхової виплати (а.с. 30).
22 березня 2026 року ОСОБА_1 надала страховій компанії письмові заперечення проти вимоги про повернення страхової виплати (а.с. 34, 47).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо не доведе, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Припис частини 2 статті 1188 ЦК України застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
За частиною першою статті 18 Закону № 3720-IX у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, рішення у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, лише щодо питання, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 
Верховний Суд у постанові від 16 липня 2018 року у справі №910/20412/16 дійшов висновку про те, що для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. Відсутність у матеріалах справи судового рішення, яким особу було б притягнуто до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте не єдиним доказом вини заподіювача шкоди.
У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №357/16765/14-ц вказано, що «оцінка підстав, предмету та доказів позову має здійснюватися судом у кожній окремій справі, незалежно від правової оцінки в інших справах. Звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які були встановлені в іншому судовому рішенні, враховуючи різні предмет і підстави позовів. Тому суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм».
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для здійснення страхової виплати та, як наслідок, про безпідставність набуття відповідачкою отриманих коштів.
Суд першої інстанції, поклавши в основу рішення постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 січня 2026 року, фактично ототожнив закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 із встановленням відсутності його вини у виникненні ДТП та, відповідно, відсутності цивільно-правової відповідальності.
Однак такий висновок не відповідає змісту зазначеної постанови. Як убачається з її мотивувальної частини, провадження щодо ОСОБА_2 закрито не у зв`язку з установленням того, що він не порушував Правил дорожнього руху або його дії не перебувають у причинному зв`язку з ДТП, а через недоведеність поза розумним сумнівом обставин саме того адміністративного правопорушення, яке було зазначено у протоколі. Суд установив невідповідність фактичних обставин ДТП обставинам, викладеним у протоколі, а з огляду на межі судового розгляду не мав можливості самостійно змінити чи доповнити пред`явлене особі обвинувачення.
При цьому суд у постанові прямо зазначив, що не встановив обставин, які б ставили під сумнів об`єктивність та правдивість показань свідків, які підтверджували показання ОСОБА_3 та спростовували пояснення ОСОБА_2 . Зокрема, з показань свідків убачалося, що Mitsubishi Carisma, виїжджаючи зі стоянки магазину АТБ, створив перешкоду для руху Volkswagen Passat, унаслідок чого сталося зіткнення. 
Отже, зазначена постанова не містить висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у виникненні ДТП, а свідчить лише про недоведеність складу адміністративного правопорушення за конкретними обставинами, викладеними у протоколі. За таких обставин сам факт закриття адміністративного провадження не давав суду першої інстанції підстав для висновку про відсутність цивільно-правової відповідальності застрахованої особи.
Водночас відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє таким джерелом, якщо не доведе, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має особливий характер, а відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності сама по собі не звільняє її від цивільно-правової відповідальності.
Необґрунтованим є і висновок суду про безпідставність набуття відповідачкою страхового відшкодування. На момент здійснення виплати страховик визнав ДТП страховим випадком, дослідив надані документи, визначив розмір заподіяної шкоди, склав страховий акт та 29 серпня 2025 року здійснив страхову виплату у розмірі 138 579,23 грн. При цьому виплату здійснено до ухвалення постанови у справі про адміністративне правопорушення.
За змістом статті 1212 ЦК України обов`язок повернути майно виникає у разі його набуття без достатньої правової підстави або якщо така підстава згодом відпала. Отже, для задоволення позову страховик мав довести відсутність правової підстави для отримання відповідачкою страхового відшкодування або те, що така підстава згодом відпала. Самого факту закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення для такого висновку недостатньо.
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно ототожнив відсутність складу адміністративного правопорушення за конкретним формулюванням протоколу з відсутністю цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 та дійшов помилкового висновку про безпідставність набуття відповідачкою коштів.
За таких обставин рішення суду першої інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1, 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
За результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, такий суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України за наслідками апеляційного перегляду справи з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 993,60 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ванджурака Романа Васильовича задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 червня 2026 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів)
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь  ОСОБА_1 3 993,6 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повну постанову складено 25 серпня 2026 року.

Головуючий - | Д.В. Сізов

Судді: О.І. Собина 

А.П. Сидоренко