П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/2135/26

Категорія: 106000000 | Головуючий у суді І інстанції: Стефанов С. О. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача | Семенюка Г.В.
суддів: | Федусика А.Г.
| Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі за позовом адвокатки Єрьоміної Вікторії Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и В:

У січні 2026 року адвокатка Єрьоміна В. А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексації грошового забезпечення в повному розмірі, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року;
- зобов`язати нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі – Порядок № 44), з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги адвокатка зазначила, що її довірителька у період з 01 січня 2016 року по 24 листопада 2016 року проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ), надалі з 25 листопада 2016 року вона була переведена в ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) та з 09 липня 2020 року виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Відповідно пункту 293 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України», затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009, остаточний розрахунок з військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, у тому числі з індексації грошового забезпечення, здійснюється при його звільненні саме за останнім місцем проходження військової служби тим органом (прикордонним загоном); який звільняє військовослужбовця з військової служби. У зв`язку з вищезазначеним позивач вважає, що розпорядники коштів третьої ланки прикордонні загони, повинні діяти у відповідності до порядку визначеному вищестоящим розпорядником коштів, саме розрахунок (виплату) коштів (індексації грошового забезпечення) здійснює прикордонний загін, яким було звільнено військовослужбовця з військової служби.
Адвокатка указує, що за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення не в повному обсязі.
Адвокатка вважає, що її довірителька має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, оскільки таке право передбачене Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Також, на її думку, ОСОБА_1 має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців – січень 2008 року.
Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців – січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, представник ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Мотиви апеляційної скарги полягають у тому, що позивачці в період проходження служби нараховувалось грошове забезпечення та робилась індексація в межах кошторисних призначень.
Щодо визначення базового місяця – січень 2008 року для розрахунку індексації за спірний період скаржник указує, що з урахуванням значного підвищення щомісячного грошового забезпечення позивачки з 01.01.2016, слід дійти висновку, що під час визначення величини приросту споживчих цін необхідно застосовувати індекси споживчих цін починаючи з січня 2016 року.

Також скаржник указує, що у період з січня 2016 року по листопад 2016 року позивачка проходила військову службу та перебувала на фінансовому забезпечені в Одеському військово-медичному клінічному центрі (клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України, що підтверджується Архівною відомістю за 2016 рік.
У зв`язку з цим, скаржник вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) є неналежним Відповідачем за період проходження військової служби позивача в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторона позивача не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справу судом апеляційної інстанції розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01 січня 2016 року по 24 листопада 2016 року проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ). В подальшому, з 25 листопада 2016 року була переведена в ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) та з 09 липня 2020 року виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Представниця позивачки звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) із заявою, в якій просила нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період проходження служби індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з визначенням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року та з адвокатським запитом щодо надання довідки про грошове забезпечення.
Листом від 25.07.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_2 ) надав копію архівної відомості, з яких вбачається, що в період з 01 січня 2016 року по 24 листопада 2016 року індексація грошового забезпечення позивачці не нараховувалась та не виплачувалась.
Також, представниця позивачки звернулась до відповідача із заявою, в якій просила нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період проходження служби індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення, індексації, грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з визначенням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року.
Листом від 10.07.2025 відповідач повідомив, що інформація за попередні роки перебуває на зберіганні у Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України.
Листом від 15.08.2025 Галузевий державний архів Державної прикордонної служби України надав копії особистих карток грошового забезпечення, з якої вбачається, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25 листопада 2016 року до 28 лютого 2018 року не нараховувалась та не виплачувалась.
Також листом від 24.11.2025 відповідач повідомив, що підстав щодо виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні.
Адвокатка вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року протиправною, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Також, відповідно до положень «Порядку проведення, індексації, грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивачки за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Щодо заявлених позовних вимог про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44, суд першої інстанції вважав, оскільки станом на дату розгляду даної справи індексація грошового забезпечення позивачу не виплачена, нарахування та виплата компенсацій стосується правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про передчасність таких позовних вимог, а тому відмовив в позові у цій частині.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі – Закон №1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Статтею 6 Закону №1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені «Порядком проведення, індексації, грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок №1078) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (проведення індексації грошових доходів населення) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Разом з тим, слід звернути увагу, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Так, на момент виникнення оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до пункту 13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дозволяє суду апеляційної інстанції зробити висновок про незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців в період з 01.01.2008 до 01.03.2018.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог адвокатки Єрьоміної В. А. щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів бюджетів на відповідний рік, як на підтвердження правомірності своїх дій по не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, оскільки невиплата індексації є обмеженням права на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.
Позиція аналогічного змісту викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17 та від 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17.
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» з цього приводу зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Суд звертає увагу також на правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у п. 23 справи «Сук проти України» від 10.03.2011, заява №10972/05, де зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування в чому саме полягає неправильність висновків суду першої інстанції та фактично дублюють зміст відзиву на позовну заяву.

Також суд відхиляє довід апеляційної скарги, що позовні вимоги за період з січня 2016 року по листопад 2016 року заявлені до неналежного відповідача, оскільки в цей період ОСОБА_1 проходила військову службу та перебувала на фінансовому забезпечені в Одеському військово-медичному клінічному центрі (клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України.
Так, відповідно пункту 293 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України», затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009, остаточний розрахунок з військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, у тому числі з індексації грошового забезпечення, здійснюється при його звільненні саме за останнім місцем проходження військової служби тим органом (прикордонним загоном); який звільняє військовослужбовця з військової служби.
За таких умов, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що розрахунок (виплату) коштів (індексації грошового забезпечення) здійснює прикордонний загін, яким було звільнено військовослужбовця з військової служби, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат за результатом розгляду апеляційної скарги, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі за позовом адвокатки Єрьоміної Вікторії Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач | | Г.В. Семенюк
Судді | | О.І. Шляхтицький   А.Г. Федусик