Справа № 522/19611/24-Е
Провадження № 2/522/4834/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.
при секретарі Сафтюк-Панько Б.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заяць Костянтин Вікторович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -
ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 07.11.2024 надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Заяць Костянтин Вікторович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння.
Позовні вимоги мотивовані тим, що, на думку позивача, на підставі укладених з Обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1» договорів про сплату пайових внесків, актів приймання-передачі об`єктів нерухомого майна та довідок повної сплати пайових внесків він набув право на спірні квартири. Зокрема, позивач посилається на те, що: на підставі договору № 65а про сплату пайових внесків в ОК «ЕКОДОМ-1» від 04 березня 2019 року та акта приймання-передачі до зазначеного договору від 03 червня 2019 року він набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; на підставі договору № 50а про сплату пайових внесків в ОК «ЕКОДОМ-1» від 04 березня 2019 року та акта приймання-передачі до зазначеного договору від 10 червня 2019 року він набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; на підставі договору № 47а про сплату пайових внесків в ОК «ЕКОДОМ-1» від 04 березня 2019 року та акта приймання-передачі до зазначеного договору від 03 червня 2019 року він набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 . 
Позивач зазначає, що ним у повному обсязі сплачено пайові внески, передбачені зазначеними договорами, однак право власності на спірні квартири зареєстровано за іншими особами, а саме: на квартиру АДРЕСА_4 — за ОСОБА_2 ; на квартиру АДРЕСА_5 — за ОСОБА_3 ; на квартиру АДРЕСА_6 — за ОСОБА_4 . 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що саме інвестор, який профінансував будівництво об`єкта нерухомості, є особою, яка первісно набуває право власності на такий об`єкт, а тому вважає себе законним власником спірних квартир та просить витребувати їх із чужого незаконного володіння, а саме: 
витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на договір № 65а про сплату пайових внесків в ОК «ЕКОДОМ-1» від 04 березня 2019 року; 
витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 , посилаючись на договір № 47а про сплату пайових внесків в ОК «ЕКОДОМ-1» від 04 березня 2019 року; 
витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , посилаючись на договір № 50а про сплату пайових внесків в ОК «ЕКОДОМ-1» від 04 березня 2019 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 522/19611/24-Е надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П. 
Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків. 
25 листопада 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено уточнену позовну заяву та квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 05.02.2025 року о 12 год. 45 хв., у залі судового засідання №218, у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 33. 
31 січня 2025 року до суду від представника ОСОБА_4 адвоката Ковачова О.М. надійшло клопотання про відкладення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи.
В судове засідання з`явився представник ОСОБА_4 адвокат Заліпаєв Д.В. Інші учасники, в тому числі позивач в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання, повідомлялись належним чином. В зв`язку з чим, судове засідання, яке призначено на 05.02.2025 року відкладено на 25.03.2025 року.
12 лютого 2025 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_3 адвоката Руденко М.О. про проведення судового засідання 05.02.2025 року в режимі відеоконференції.
14 лютого 2025 року до суду від представника ОСОБА_4 адвоката Заліпаєва Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, а також застосувати наслідки спливу позовної давності.
У відзиві зазначено, що позивачем не доведено виникнення у нього права власності на спірну квартиру, яке є необхідною передумовою для пред`явлення віндикаційного позову. Представник відповідача звернув увагу суду на те, що на момент укладення договору № 47а від 04 березня 2019 року право власності на спірну квартиру вже було зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ХАННЕР-СХІД», у зв`язку з чим Обслуговуючий кооператив «ЕКОДОМ-1» не мав правових підстав повторно укладати договір щодо цього самого об`єкта нерухомості. Також позивач не набув права власності на спірне майно в порядку, встановленому законом, а договір про сплату пайових внесків сам по собі не породжує виникнення права власності на нерухоме майно та не може бути належною правовою підставою для витребування майна від його зареєстрованого власника.
Крім того, представник відповідача посилався на те, що квартира АДРЕСА_6 була передана Обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1» ПАТ «ЗНВКІФ «ХАННЕР-СХІД», яке у встановленому законом порядку зареєструвало право власності на неї, а в подальшому відчужило квартиру ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 12 серпня 2020 року. При цьому будь-які докази визнання недійсними правочинів, на підставі яких виникло та перейшло право власності на спірну квартиру, або скасування відповідних записів державної реєстрації позивачем не надано.
Окрім цього, на підтвердження виконання умов спірного договору позивач посилається на довідку Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» про сплату пайового внеску, однак така довідка не є остаточною та містить пряме застереження про те, що остаточна довідка про повну сплату пайового внеску підлягає видачі лише після проведення остаточних розрахунків між сторонами відповідно до результатів технічної інвентаризації об`єкта нерухомості. Крім того, зазначена довідка видана щодо Договору № 3, тоді як позовні вимоги обґрунтовуються Договором № 47а про сплату пайових внесків щодо квартири АДРЕСА_6 . На думку відповідача, така невідповідність між поданими доказами не підтверджує належним чином виконання позивачем договору та не може свідчити про виникнення у позивача будь-яких прав на квартиру АДРЕСА_6 . При цьому представник відповідача наголошував, що право власності на зазначену квартиру зареєстроване за ОСОБА_4 у встановленому законом порядку, а тому надані позивачем документи не спростовують законності набуття нею права власності та не можуть бути належною підставою для витребування спірного майна.
Окремо представник відповідача просив застосувати наслідки спливу позовної давності, посилаючись на те, що договори про сплату пайових внесків укладено 04 березня 2019 року, тоді як із даним позовом позивач звернувся лише у листопаді 2024 року, після спливу загальної позовної давності, встановленої цивільним законодавством.
17 лютого 2025 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву, клопотання про закриття провадження в цивільній справі, клопотання про особисту участь позивача в цивільній справі, клопотання про витребування доказів та заява про застосування строку позовної давності. 
25 лютого 2025 року ухвалою суду залишено без задоволення клопотання представника ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні 05 лютого 2025 року в режимі відеоконференції у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Заяць Костянтин Вікторович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння. 
03 березня 2025 року від ОСОБА_3 до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1»про визнання договору купівлі-продажу № 50а недійсним. 
18 березня 2025 року до від адвоката Заліпаєва Ю.В., який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_4 , надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та клопотання про витребування доказів.
18 березня 2025 року до суду надійшла заява адвоката Заліпаєва Ю.В., який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_4 , про повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України, у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог, передбачених статтею 188 ЦПК України. Клопотання обґрунтовано тим, що позовна заява об`єднує вимоги до трьох відповідачів, між якими відсутня єдність предмету та підстав позову, що унеможливлює їх спільний розгляд.
25 березня 2025 року до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Заяць Костянтина Вікторовича надійшла заява, в якій останній повідомляв, що не зможе прийняти участь в судовому засіданні у зв`язку з зайнятістю в Одеському апеляційному суді та просив визнати причини неявки учасника поважними та відкласти розгляд справи на іншу дату. При цьому, жодних даних щодо підтвердження причин неявки представником до суду не представлено.
В судовому засіданні 25 березня 2025 року суд ухвалив визнати неявку неповажною та оголосив перерву на 24.04.2025 року о 16 годині 10 хвилин.
22 квітня 2025 року до суду від представника ОСОБА_3 надійшла клопотання про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду.
24 квітня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Заяць Костянтином Вікторовичем подано заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, так як нарахі представник позивача перебуває у відпустці, поза межами України та не зможе прийняти участь у судовому засіданні на 24.04.2025 року. Також просив забезпечити проведення подальших засідань у режимі відеоконференції. 
24 квітня 2025 року до суду від адвоката Заліпаєва Ю.В., який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_4 надійшла заява, в якій просив у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника до судового засідання без поважних причин, подану заяву про повернення позову розглянути у відсутність ОСОБА_5 та її представника. Заяву підтримали та просили задовольнити.
Інші відповідачі по справі: представники Шух Ф.М. та Бутко І.В. — надали заяви, в яких підтримали заяву адвоката Заліпаєва Ю.В. про повернення позову та просили суд задовольнити її у повному обсязі. Також просили визнати причини неявки позивача неповажними та провести засідання без їх участі.
24 квітня 2025 року позивач і його представник, будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явилися повторно без поважних причин. Зокрема, заява представника позивача, адвоката Заяць Костянтина Вікторовича про відкладення розгляду справи, подана 25.03.2025 року та 24.04.2025 року, не містила жодних належних доказів об`єктивності неможливості бути присутнім у судовому засіданні.
24 квітня 2025 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заяць Костянтин Вікторович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння залишено без розгляду. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1» про визнання договору купівлі-продажу № 50а недійсним залишено без розгляду.
10 грудня 2025 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
19 січня 2026 року після надходження матеріалів справи з суду апеляційної інстанції цивільну справу передано раніше визначеному складу суду.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2026 року справу прийнято до провадження.
Ухвалою суду від 03 червня 2026 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні 01 липня 2026 року представник позивача ОСОБА_1 — адвокат Заяць Костянтин Вікторович у режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_4 — адвокат Заліпаєв Ю.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити повністю, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позовну заяву та поясненнях, наданих під час судового розгляду.
Представники відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні також заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у поданих ними відзивах та усних поясненнях.
Ухвалою суду від 01.07.2026 року закрито провадження у справі № 522/19611/24-Е в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Предметом позову у даній справі є вимоги ОСОБА_1 про витребування із чужого незаконного володіння квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 , відповідно у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Підставою заявленого позову позивач визначає те, що він, на його думку, набув право власності на зазначені квартири як асоційований член Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» на підставі договорів про сплату пайових внесків № 65а, № 50а та № 47а від 04 березня 2019 року, а також актів приймання-передачі до цих договорів, укладених у червні 2019 року. Позивач посилається на повну сплату пайових внесків та вважає себе первісним набувачем права власності на спірні квартири як інвестором будівництва, у зв`язку з чим просить витребувати зазначене нерухоме майно із володіння осіб, за якими зареєстровано право власності.
Водночас відповідачі проти задоволення позову заперечують, посилаючись на відсутність у позивача належних правових підстав для витребування спірного майна, чинність державної реєстрації права власності за відповідачами, відсутність доказів вибуття майна з володіння позивача, а також на те, що договори про сплату пайових внесків були укладені після завершення будівництва житлового будинку та після державної реєстрації права власності на відповідні квартири за іншими особами. Крім того, відповідачами заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.
Судом встановлено, що 28 грудня 2018 року відповідно до сертифіката серії ОД № 162183622574 завершено будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом за будівельною адресою: АДРЕСА_7 .
Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 569 від 29 грудня 2018 року зазначеному житловому будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_8 .
Як вбачається з інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 29 січня 2019 року за Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ХАННЕР-СХІД» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , про що внесено запис про право власності № 30115281.
Підставами державної реєстрації права власності стали акт приймання-передачі нерухомого майна від 29 січня 2019 року, довідка № 19/01/29-1 від 29 січня 2019 року, видані Обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1», договір № 27/09/18-47а від 27 вересня 2018 року, укладений між ПАТ «ЗНВКІФ «ХАННЕР-СХІД» та Обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1», а також технічний паспорт від 14 січня 2019 року.
Таким чином, станом на 29 січня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_6 було зареєстровано за ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ХАННЕР-СХІД».
Разом із тим 04 березня 2019 року, тобто після завершення будівництва житлового будинку, присвоєння йому поштової адреси та державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ПАТ «ЗНВКІФ «ХАННЕР-СХІД», між Обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1» та ОСОБА_1 укладено Договір № 47а про сплату пайових внесків в Обслуговуючому кооперативі «ЕКОДОМ-1».
Відповідно до пункту 1.1 цього договору ОК зобов`язується організувати будівництво багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями по АДРЕСА_7 за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів ОК, здати його в експлуатацію, передати учаснику квартиру в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язується сплатити до ОК внески у розмірах та порядку встановлених даним Договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого даним договором для учасника.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що його укладення одночасно є заявою учасника про вступ до асоційованих членів кооперативу, а після сплати вступного внеску договір вважається рішенням голови кооперативу про прийняття особи до асоційованих членів кооперативу.
Відповідно до пунктів 1.3–1.5 договору сторони погодили порядок визначення та структуру внесків, а також визначили об`єкт нерухомості, що підлягав передачі учаснику, а саме двох кімнатну квартиру АДРЕСА_6 , розташовану на дев`ятому поверсі житлового будинку, проектною площею 106 кв. м.
Пунктом 4.2.1 договору встановлено, що кооператив зобов`язався завершити будівництво об`єкта та ввести його в експлуатацію до 30 грудня 2018 року.
04 березня 2019 року голова ОК «Екодом-1» Корнієнко Н.О. видала довідки вих. №06/03/2019 про те що ОСОБА_1 є асоційованим членом обслуговуючого кооперативу «Екодом-1» та на підставі Договору про сплату внесків у ОК «Екодом-1» №3 від 04.03.2019 зробив внесок в повному обсязі у сумі 154 000 доларів США, 185 850 доларів США та 212 000 доларів США, згідно додатку №1 до вказаного договору. Остаточна довідка про повну сплату пайового внеску буде видана ОК після повного розрахунку між сторонами у відповідності до замірів технічної інвентаризації. (а.с. 8, 22, 29).
Судом також встановлено, що 12 серпня 2020 року між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ХАННЕР-СХІД» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1530.
На підставі зазначеного договору 12 серпня 2020 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 37729779.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що на момент укладення договору № 47а від 04 березня 2019 року право власності на спірну квартиру вже було зареєстровано за ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ХАННЕР-СХІД», а в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2020 року право власності перейшло до ОСОБА_4 , яка є її зареєстрованим власником на час розгляду справи.
Крім того, судом встановлено, що за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування квартири АДРЕСА_4 , обґрунтованим аналогічним договором про сплату пайових внесків № 65а від 04 березня 2019 року, Приморським районним судом міста Одеси 27 квітня 2023 року у справі № 522/9672/22 ухвалено заочне рішення про відмову у задоволенні позову, яке набрало законної сили. Зазначені обставини свідчать про те, що позивач уже звертався до суду з аналогічним способом захисту права, посилаючись на тотожну правову конструкцію виникнення своїх прав щодо інших квартир у цьому ж будинку, що підлягає врахуванню судом при оцінці доводів сторін та дослідженні характеру спірних правовідносин.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на судовий захист свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.
Відповідно до статей 12, 13, 76–81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Предметом розгляду у даній справі є вимога ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідачів.
За змістом статей 387, 388 ЦК України задоволення віндикаційного позову можливе лише за умови доведення позивачем сукупності юридично значимих обставин, а саме: наявності у нього права власності на спірне майно, факту перебування цього майна у володінні відповідача та відсутності у такого володіння належної правової підстави.
Отже, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок довести існування у нього права власності на спірне майно та обставини, які свідчать про незаконність володіння ним відповідачем.
Разом із тим, як встановлено судом під час розгляду справи, позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували виникнення у нього права власності на квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 або незаконність вибуття цього майна з його володіння.
Натомість матеріалами справи підтверджено, що право власності на квартиру АДРЕСА_6 спочатку було зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ХАННЕР-СХІД», а у подальшому — на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2020 року — за ОСОБА_4 . Зазначене право власності є зареєстрованим у встановленому законом порядку, а доказів його скасування чи припинення матеріали справи не містять.
При цьому позивач не надав жодного належного доказу того, що квартира АДРЕСА_6 коли-небудь перебувала у його власності або вибула з його володіння поза його волею. Саме лише посилання на договір про сплату пайових внесків та інші документи, які не посвідчують виникнення права власності, не може бути достатньою правовою підставою для задоволення віндикаційного позову.
Більше того, як встановлено судом при розгляді взаємопов`язаної цивільної справи № 522/5690/25-Е, рішення у якій ухвалено цього ж дня, договір № 47а про сплату пайових внесків від 04 березня 2019 року, на який посилається позивач як на основну правову підставу своїх вимог, визнано недійсним, що виключає можливість покладення його в основу заявленого позову.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При вирішенні спору судом досліджено всі доводи сторін, викладені у позовній заяві, відзивах, письмових заявах та поясненнях, наданих під час судового розгляду.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що є первісним інвестором будівництва спірних квартир, сплатив пайові внески у повному обсязі, а тому саме він набув право власності на квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 . На підтвердження зазначених обставин позивач посилався на договори про сплату пайових внесків від 04 березня 2019 року, акти приймання-передачі квартир та довідки Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1».
Разом із тим суд не може погодитися із зазначеними доводами.
Як встановлено під час розгляду справи, на момент укладення договорів про сплату пайових внесків від 04 березня 2019 року будівництво багатоквартирного житлового будинку вже було завершено, об`єкт введено в експлуатацію, йому присвоєно поштову адресу, а право власності на відповідні квартири вже було зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ХАННЕР-СХІД» на підставі документів, виданих самим Обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1».
Таким чином, після державної реєстрації права власності за ПАТ «ЗНВКІФ «ХАННЕР-СХІД» кооператив Екодом-1 не мав правових підстав повторно укладати договори щодо тих самих квартир з іншою особою та приймати на себе зобов`язання щодо передачі вже відчужених об`єктів нерухомого майна.
Суд також бере до уваги, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09 липня 2026 року у справі № 522/5690/25-Е договір № 47а про сплату пайових внесків від 04 березня 2019 року, укладений між Обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1» та ОСОБА_1 , визнано недійсним. Саме цей договір є єдиною правовою підставою, на яку позивач посилається, обґрунтовуючи свої вимоги про витребування квартири АДРЕСА_6 . За таких обставин зазначений договір не може породжувати для позивача будь-яких цивільних прав чи бути належною підставою для витребування спірного майна.
Суд відхиляє посилання позивача на довідки Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» про повну сплату пайових внесків як на беззаперечний доказ виникнення права власності.
З матеріалів справи вбачається, що надана позивачем довідка містить посилання на Договір №3, тоді як позовні вимоги щодо квартири АДРЕСА_6 обґрунтовуються Договором № 47а. Крім того, у самій довідці прямо зазначено, що остаточна довідка про повну сплату пайового внеску видається лише після проведення остаточних розрахунків відповідно до результатів технічної інвентаризації. Таким чином, зазначений документ не є належним та достатнім доказом виникнення у позивача права на спірну квартиру.
Суд також враховує, що матеріалами справи підтверджено безперервний ланцюг переходу права власності на квартиру АДРЕСА_6 від ПАТ «ЗНВКІФ «ХАННЕР-СХІД» до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2020 року, чинність якого не спростована та не визнана недійсною у встановленому законом порядку.
При цьому позивачем не подано жодного належного доказу того, що спірна квартира коли-небудь перебувала у його власності або вибула з його володіння поза його волею, що є обов`язковою умовою для задоволення віндикаційного позову відповідно до статей 387, 388 ЦК України.
Суд погоджується з доводами відповідачів про те, що сам по собі договір про сплату пайових внесків не посвідчує виникнення права власності на нерухоме майно, а тому не може бути достатньою правовою підставою для витребування квартири від її зареєстрованого власника.
Окремо суд враховує, що аналогічні вимоги ОСОБА_1 щодо витребування квартири АДРЕСА_4 вже були предметом судового розгляду у справі № 522/9672/22, за результатами якого рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Суд бере до уваги викладені у ньому висновки щодо аналогічних правовідносин та способу захисту, обраного позивачем.
Інші доводи учасників справи, які не знайшли окремого відображення у цьому рішенні, були предметом дослідження суду, однак не спростовують встановлених обставин, не впливають на правильність наведених висновків та не мають вирішального значення для правильного вирішення спору.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами порушення його прав саме відповідачами у цій справі, наявності передбачених законом підстав для витребування спірного майна із чужого незаконного володіння, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ч. 1, ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Суд враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення від 10 лютого 2010 року в справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (пункт 29 рішення від 09 грудня 1994 року в справі «Ruiz Torija v. Spain» («Руїс Торіха проти Іспанії»), заява №18390/91).
За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Зважаючи на вимоги ст.141 ЦПК України, та на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 12,13,76-81,89,141,229,258,259,263-266,268,273,354 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заяць Костянтин Вікторович, до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння — залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складений 09.07.2026 року.

Суддя: