ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції Мачульський В.В.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року Справа № 640/6651/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді: Епель О.В., 
суддів: Компанієць І.Д., Мєзєнцева Є.І., 
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РА Артмастер»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкового
повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «РА Артмастер» (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - Відповідач) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» №003708405 від 17.09.2019. 
В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначав, що під час прийняття повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві не врахувала всі надані ТОВ «РА Артмастер» первинні документи, що призвело до помилкових висновків та прийняття протиправного повідомлення-рішення.
Зокрема, Позивач стверджував, що Відповідачем не були враховані надані ТОВ «РА Артмастер» в уточненому розрахунку дані, що призвело до прийняття протиправного податкового повідомлення-рішення форми «Р» №003708405 від 17.09.2019. 
2. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «РА Артмастер» було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2019 року 02.09.2019. Натомість Відповідачем при прийнятті рішення не враховано право Позивача на внесення змін до податкової звітності, передбачене статтею 50 ПК України. 
При цьому, суд зазначив, що Позивачем правомірно відображено податковий кредит з податку на додану вартість в розмірі 44 488,33 грн. з двома контрагентами: ТОВ «РТМ-Україна» та ТОВ «РТМ.
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову - відмовити, стверджуючи про безпідставність включення Позивачем сум податку на додану вартість до податкового кредиту з огляду на відсутність реєстрації платником податку- продавцем податкових накладних у ЄРПН.
Також Апелянт зазначає, що після отримання акту камеральної перевірки до платника податків не можуть бути застосовані приписи ст. 50 Податкового кодексу України.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційні скарги, а від 16.09.2025 - призначено справу до судового розгляду.
5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
6. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.07.2019 ТОВ «РА Артмастер» була подана до податкового органу за місцем реєстрації, податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року з відповідними додатками та підписана ЕЦП посадовими особами. Факт отримання податкової звітності підтверджується квитанціями № 1 та №2.
21.08.2019 контролюючим органом на підставі п. 200.10 ст. 200, пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75, ст. 76 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за червень 2019 року, поданої до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві ТОВ «РА Артмастер», за результатами якої складено акт №8579/26-15-12-06-16 від 21.08.2019.
Актом про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «РА Артмастер» за червень 2019 року №8579/26-15-12-06-16 від 21.08.2019 встановлено, що ТОВ «РА Артмастер» в декларації з податку на додану вартість за червень 2019 року сформовано податковий кредит на суму ПДВ 36000,00 грн за рахунок податкових накладних по ТОВ «РТМ- Україна» на загальну суму ПДВ 44488,33 грн, але згідно ЄРПН контрагентом ТОВ «РТМ-Україна» зареєстровано 3 податкові накладні по ТОВ «РА Армастер» на загальну суму 8488,33 грн відповідно на суму 36000 грн відсутня реєстрації податкових накладних. 
Перевіркою встановлено порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження суми, яка підлягала сплаті до бюджету на суму 36000,00 грн.
02.09.2019 Позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2019 року, який прийнято податковим органом, що підтверджується квитанцією № 1 від 30.09.2017.
Відповідно до уточнюючого розрахунку, позивачем було виявлено допущену у звітності механічну помилку, а саме, до податкового кредиту включено суму ПДВ 44 488,33 грн., як таку, що виникла по взаємовідносинах з одним контрагентом - ТОВ «РТМ-Україна» (податковий номер - 31282375), в той час як зазначений розмір податкового кредиту був сформований на підставі правовідносин з двома контрагентами: ТОВ «РТМ-Україна» (податковий номер - 31282375) - 8 488,33 грн. та ТОВ «РТМ Діджитал» (податковий номер - 322536726590) - 36 000,00 грн. При цьому, дана сума не вплинула на загальну суму податкового кредиту розрахованого в декларації за червень 2019 року, відповідно, не відбулося збільшення податкового кредиту на 36 000, 00 грн.
17.09.2019 на підставі акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №003708405, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку па додану вартість на суму 54 000,00 грн, з яких 36 000, 00 грн - за податковим зобов`язанням та 18 000, 00 грн - за штрафними санкціями.
9. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
За приписами пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Відповідно до пункту 76.3 статті 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 ПК України.
Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно із пунктом 202.1 статті 202 ПК України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей:
а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;
б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.
Відповідно до пункту 49.18 статті 49 та статті 203 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених ПК України, подаються за базовий звітний період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного місяця.
Абзацом 3 пункту 50.1 статті 50 ПК України встановлено, що платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 травня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
При цьому, за приписами пункту 50.2 статті 50 ПК України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.
Пунктом 50.2. ст.50 ПК України передбачено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.
10. Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Ця норма зобов`язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою уточнюючого розрахунку, чинного на час подання, або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період.
Пунктом 50.2 статті 50 ПК України також визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.
Тобто, подією, з настанням якої пункт 50.2 статті 50 ПК України пов`язує припинення права платника на уточнення показників раніше поданої звітності, є проведення саме документальної планової або позапланової перевірки.
Отже, у випадках отримання акту камеральної перевірки щодо певної податкової декларації, платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації.
Праву платника подати уточнюючу податкову декларацію кореспондує обов`язок контролюючого органу прийняти таку декларацію, провести в установлений строк камеральну перевірку та за її результатами здійснити відповідні дії.
Таким чином, після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки платник має право подавати уточнюючі розрахунки, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками такої камеральної перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.
Наведене узгоджується також із змістом пункту 50.3 статті 50 ПК України, відповідно до якого контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період у разі неподання останнім уточнюючого розрахунку до податкової декларації протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства.
Вирішуючи справи із застосуванням наведених норм права, Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах ві 24 2024 819/610/18, 10 2024 ? 805/3164/17-, від 12 лютого 2021 року у справі №808/537/16, від 22 грудня 2020 року у справі №640/15334/19, від 03 вересня 2020 року у справі №808/2156/17, від 31 серпня 2020 року у справі №820/6771/16, від 12 серпня 2020 року у справі № 805/2408/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №815/4013/14 висловлював позицію, що у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації у період після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.
З установлених судами попередніх інстанцій обставин слідує, що Позивач скористався наданим пунктом 50.1 статті 50 ПК України правом на подання уточнюючого розрахунку до раніше поданої декларації, у зв`язку з чим у контролюючого органу виник обов`язок по його прийняттю, із перевірки таких уточнень та встановлення дійсного обов`язку платника із сплати відповідного податку.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до уточнюючого розрахунку, Позивачем було виявлено допущену у звітності механічну помилку, а саме, до податкового кредиту включено суму ПДВ 44 488,33 грн, як таку, що виникла по взаємовідносинах з одним контрагентом - ТОВ «РТМ-Україна» (податковий номер - 31282375), в той час як зазначений розмір податкового кредиту був сформований на підставі правовідносин з двома контрагентами: ТОВ «РТМ-Україна» (податковий номер - 31282375) - 8 488,33 грн та ТОВ «РТМ Діджитал» (податковий номер - 322536726590) - 36 000,00 грн. При цьому, дана сума не вплинула на загальну суму податкового кредиту розрахованого в декларації за червень 2019 року, відповідно, не відбулося збільшення податкового кредиту на 36 000, 00 грн.
Таким чином, Позивачем правомірно відображено податковий кредит з податку на додану вартість в розмірі 44 488,33 грн з двома контрагентами: ТОВ «РТМ-Україна» та ТОВ «РТМ. Водночас, контролюючий орган не вчиняв дій з метою дійсного з`ясування питання щодо заниження Товариством податкових зобов`язань з податку на додану вартість.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності, то оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні, з урахуванням того, що розмір податкового зобов`язання, узгодженого Товариством у поданій з податку на додану вартість за червень 2019 року, залишився незмінним.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Отже, доводи апеляційної не спростовують висновків суду і Апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року - без змін.
11. Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, витрати на сплату судового збору перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 13 липня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: І.Д. Компанієць

Є.І. Мєзєнцев