Справа №293/420/16-к
Провадження №1-кп/293/3/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року | селище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів Житомирської області кримінальне провадження №12016060310000103 від 02.03.2016 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Славута Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , неодруженого, на утриманні дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.08.2026 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. 
ОСОБА_4 будучи раніше неодноразово засудженим, востаннє 09.04.2013 Хмельницьким міськрайонним судом за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, належних висновків не зробив, вчинив умисний злочин за наступних обставин.
Так, 01.03.2016 близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебував в магазині «Живі квіти», що по вул. Щорса, смт. Черняхів Житомирської області.
Будучи у вищевказаному магазині у ОСОБА_4 на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт з продавцем магазину ОСОБА_5 в який в подальшому втрутився покупець ОСОБА_6 з метою заспокоїти ОСОБА_4 виштовхати його з магазину. Під час конфлікту ОСОБА_5 допомагаючи ОСОБА_6 випустила з рук мобільний телефон марки «LG» Spirit вартістю 3500 гривень з чохлом вартістю 100 гривень, який впав на асфальт поруч з магазином. І в цей час у ОСОБА_4 винник злочинний умисел направлений на повторне відкрите викрадення вищевказаного телефону.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 піднявши телефон з асфальту в якому знаходилась мікро SD- карта пам`яті «Арасеr» 8 Gb, вартістю 15 грн та сім карта мобільного оператора «Лайф» вартістю 15 грн, не реагуючи на вимогу повернути телефон місце злочину покинув, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 3710 грн.
II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
У ході судового розгляду справи ОСОБА_4 визнав винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, показав, що дійсно в 2016 році перебуваючи в смт. Черняхів в магазині «Живі квіти», де у нього виник конфлікт з продавцем магазину ОСОБА_5 у який в подальшому втрутився невідомий йому чоловік, та з метою заспокоїти ОСОБА_4 , невідомий чоловік виштовхував його з магазину. Під час даного конфлікту потерпіла ОСОБА_5 випустила з рук мобільний телефон, який впав на асфальт поруч магазину. ОСОБА_4 взяв мобільний телефоном та залишив територію магазину. В подальшому вказаний телефон передав своєму знайомому, у якого надалі працівники поліції його вилучили.
Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, та такими, що не викликають у суду сумніву щодо їх достовірності, добровільності та істинності її позиції. 
Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Вказаних вимог закону при розгляді даного кримінального провадження суд дотримався, створивши передбачені процесуальним законом умови для реалізації як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зокрема, суд допитав потерпілу та свідка сторони обвинувачення. 
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала, що 01.03.2016 перебувала на своєму робочому місці в магазині «Живі квіти» в смт Черняхів разом зі своєю знайомою. В цей час до магазину зайшов невідомий чоловік та запропонував у нього придбати різноманітні браслети. В подальшому через деякий час до магазину зайшов ОСОБА_6 та помітивши даного чоловіка запитав чи є у нього ліцензія чи будь-які документи на вказаний товар. Після цього, невідомий чоловік зібрав свої речі та вийшов з магазину. Її знайома та ОСОБА_6 також після цього пішли з магазину. Через деякий час до магазину знов зайшов ОСОБА_6 , щоб забрати квіти, які раніше він замовляв. Будучи в магазині разом з ОСОБА_6 до магазину зайшов невідомий чоловік, як пізніше стало відомо, що це ОСОБА_4 та почав пред`являти претензії, щоб вона відала браслет, який начебто забрала у його знайомого в магазині та почав конфліктувати. В вказаний конфлікт втрутився ОСОБА_6 та почав ОСОБА_4 відштовхувати з магазину, при цьому потерпіла також допомагала ОСОБА_6 та в цей час у неї з рук випав мобільний телефон « LG» Spirit, який був у чохлі та в ньому були наявні сім картки. Побачивши це, ОСОБА_4 взяв мобільний телефон, та не реагуючи на вимогу повернути його, місце події покинув. В подальшому мобільний телефон їй було повернуто працівниками поліції.
Будучи допитаний свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 01.03.2016 зайшов до магазину «Живі квіти», який знаходиться на кооперативному ринку, в смт Черняхів, щоб замовити квіти. Перебуваючи у вказаному магазині, ОСОБА_6 побачив там молодого чоловіка, який розклав різноманітні ланцюжки та браслети на прилавку та пропонував їх придбати жінкам, які були в магазині. Замовивши квіти, ОСОБА_6 пішов з магазину. В подальшому, через деякий час повернувся назад, щоб забрати квіти. Коли ОСОБА_6 перебував у магазині, до магазину зайшов інший невідомий молодий чоловік та почав виражатися нецензурною лайкою в адресу продавця ОСОБА_5 та пред`являти претензії, що в його товариша викрали браслет. Побачивши це, свідок вирішив захистити потерпілу ОСОБА_5 та відтягнути вказаного чоловіка з магазину, потерпіла також допомагала штовхати цього чоловіка. В цей момент з рук потерпілої ОСОБА_5 випав мобільний телефон на землю. Побачивши це, вказаний чоловік схопив мобільний телефон потерпілої, не реагуючи на вимогу повернути його місце події покинув.
Прокурором на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, надано наступні докази, які досліджено судом, зокрема:
- протокол огляду місця події від 02.03.2016, з якого вбачається, що у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено мобільний телефон «LG» Spirit в корпусі чорного кольору, задня кришка якого золотистого кольору з сім картками мобільного оператора «Київстар» та сім картою мобільного оператора «Лайф», мікро SD - карту пам`яті «Арасеr» 8 Gb. При цьому, ОСОБА_7 пояснив, що даний телефон йому передав його знайомий ОСОБА_4 та повідомив, що власниця вказаного телефону є продавець «Живі квіти» з смт. Черняхів;
- довідку ФОП ОСОБА_8 , відповідно до якої вбачається, що вартість телефону марки «LG» Spirit становить 3500 гривень чохол вартістю 100 гривень, мікро SD-карта пам`яті «Арасеr» 8 Gb, вартістю 15 грн та сім карта мобільного оператора «Лайф» вартістю 15 грн;
- протокол пред`явлення особи для впізнання від 05.03.2016 відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_5 впізнала особу ОСОБА_4 , який 02.03.2016 в магазині «Живі квіти», що знаходиться в смт Черняхів Житомирського району Житомирської області, відкрито викрав її мобільний телефон «LG» Spirit.
Зазначені докази за своєю суттю є належними та допустимими у розумінні норм КПК України. Указані матеріали у повній мірі підтверджують собою факт доведеності у провадженні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, судом встановлено, що крім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненому злочині, проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів можливо зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.
ІІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений. 
Аналізуючи наявність складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Відповідно до показань обвинуваченого, ОСОБА_4 скориставшись тим, що у потерпілої з рук випав мобільний телефон, відкрито викрав його присутності потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 , та утримуючи при собі викрадене майно, місце вчинення злочину залишив. Таким чином, ОСОБА_4 з метою заволодіння чужим майном діяв відкрито для потерпілої та свідка, які розуміли характер вчинюваних ОСОБА_4 дій. 
Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, доведена.
З огляду на вік обвинуваченого, а також відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували на неосудність (обмежену осудність) обвинуваченого або перебування його у такому стані до постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_4 є суб`єктом цього злочину.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно. 
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
ІV. Мотиви призначення відповідного покарання.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює, зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , проте вчинив самовільне залишення військової частини, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно класифікації за ст. 12 КК України є тяжким злочином, особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.
Крім того, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово засуджувався за кримінальні правопорушення проти власності, а саме: 
- 23.09.2008 Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підстав ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 23.10.2009 Нетішинським міським судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. 06.03.2012 звільнений по відбуттю строку покарання;
- 27.08.2012 Красилівським районним судом Хмельницької області за ч. 3ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;
- 09.04.2013 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 4 ст. 70 ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;
- 11.09.2017 Славутським міським судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 190 КК України, до покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 роки;
- 23.04.2018 Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, в силу ч. 4 ст. 70 КК України приєднано покарання по вироку Славутського міськрайонного суду від 11.09.2017, до 2 років 2 місяців позбавлення волі;
- 20.06.2018 Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці, в силу ч.4 ст. 70 КК України приєднано покарання по вироку Старокостянтинівського районного суду від 23.04.2017, до 2 років 3 місяців позбавлення волі. 26.06.2020 звільнений з місць позбавлення волі;
- 06.12.2021 Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді арешту строком на 6місяців;16.08.2022 звільнений по відбуттю строку покарання;
- 30.03.2023 Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у вигляді штрафу розміром 850 грн. (штраф сплачено 29.06.2023);
- 10.08.2026 Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у межах санкції ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, ближче до мінімальної межі, яке необхідно відбувати реально. 
Щодо застосування положень ч.4 ст.70 КК України та призначення обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням покарання, призначеного вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.08.2026 за ч. 4 ст. 185 КК України, суд враховує наступне.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 01.06.2020 (справа №766/39/17) висловила правову позицію, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:
а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);
б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).
Вказана практика є сталою та незмінною (постанова Верховного Суду від 30.06.2026 по справі № 466/977/25). 
З урахуванням вказаних керівних роз`яснень Верховного Суду, застосовуючи при призначенні покарання обвинуваченому положення ч.4 ст.70 КК України, правильно враховувати саме дату постановлення попереднього вироку, а не дату набрання ним законної сили.
Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_4 призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю кримінальних правопорушень), шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим покаранням за попереднім вироком, оскільки злочин, за який засуджено ОСОБА_4 в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення вироку Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.08.2026 за ч. 4 ст. 185 КК України.
Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Арешт на майно не накладався.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено.
Клопотань про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого до вступу даного вироку в законну силу не надходило.
Процесуальних витрат у кримінальному проваджені немає.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим покаранням, призначеного вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.08.2026 за ч. 4 ст. 185 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць. 
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.
Речові докази: мобільний телефон марки «LG» Spirit, мікро SD-карту пам`яті «Арасеr» 8 Gb, та сім карту мобільного оператора «Лайф», - залишити власнику ОСОБА_5 . 

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок можуть бути подані апеляції до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а для особи яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 

Головуючий суддя | ОСОБА_9