Справа № 346/5968/24 
Провадження № 1-кп/346/299/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченої ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 , 
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №12024096180000256 від 21.09.2024 року про обвинувачення 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Борщівська Турка, Снятинського району, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючої викладачем історії Коломийського професійного ліцею сфери послуг,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Близько 18:41 години 19.09.2024 ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою м. Коломия, вул. Івана Ткачука, неподалік господарства №16, де на грунті неприязних відносин вчинила словесний конфлікт із малолітнім потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_2 . В ході даного конфлікту, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, нанесла малолітньому потерпілому ОСОБА_7 декілька ударів долонями в ділянку обличчя та спини, в результаті чого спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі в межах правих орбітальних та виличних ділянок, синця на задній поверхні грудної клітки (спини) ліворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Обвинувачена в судовому засіданні свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала частково. Пояснила, що у вересні 2024 року через вікно побачила сина в крові. Він сказав, що його побив ОСОБА_8 , який кидався в нього камінням. Після цього, повела сина до сусідки ОСОБА_9 , яка є матір`ю ОСОБА_10 . Зустріла ОСОБА_11 , потрясла його за футболку, також питала за що він побив сина. Била його по спині, по обличчю не била. Відноситься негативно до подій, жаліє і розкаюється у вчиненому. Цивільний позов не визнає. В судових дебатах вказала, що визнає провину повністю, згадала, що вдарила потерпілого і по обличчю. При допиті в суді цього не вказала, оскільки булла надто схвильованою.
Захисник в судовому засіданні просив врахувати щире каяття обвинуваченої та суворо не карати.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 цивільний позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Просив стягнути з обвинуваченої 25 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Суд вважає, що вина обвинуваченої в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому за ч.1 ст. 125 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а також повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які судом визнаються належними та допустимими, а саме:
- протоколом огляду місця події від 15.10.2024 року з фототаблицею, що за адресою: І.Ткачука, неподалік господарства № 16. На зазначеному місці події відбувався словесний конфлікт між ОСОБА_4 та малолітнім ОСОБА_7 , під час якого ОСОБА_4 нанесла декілька ударів долонями в ділянку спини та декілька ударів долонями по обличчю малолітнього ОСОБА_7 . Ділянка на якій проводився огляд місця події є вільною, без жодних предметів огорожі, вхід на неї є вільним; 
- висновком спеціаліста за результатами проведення допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з якого вбачається, що хлопець володіє відповідно віковим нормам розвиненим активним словниковим запасом та образною пам`яттю, під час надання показів формулює складні та розширені речення. Орієнтується в часі та просторі (а саме відтворює власне розташування та розташування ОСОБА_4 під час конфлікту, пригадує порядок нанесених тілесних ушкоджень) та дотримується хронологічного порядку при формування розповіді; 
- фотоматеріалами (а.с.48-49), на яких зображено спина малолітнього потерпілого з відбитками рук на ній;
- висновком експерта № 144 від 23.09.2024 року згідно якого, на момент проведення судово-медичної експертизи 23.09.2024 року о 10:40 год, у ОСОБА_7 були наявні наступні тілесні ушкодження: садно на обличчі в межах правих орбітальної та виличної ділянок; синець на задній поверхні грудної клітки (спини) ліворуч. Характер, морфологія та локалізація наявних тілесних ушкоджень вказують на те, що вони утворились від, щонайменше 2-разової дії (синець – від удару, або тиснення; садно – від удару під кутом, тертя, ковзання) в зазначені вище ділянки тіла потерпілого тупих твердих предметів, характерні особливості травмуючої поверхні яких, не відобразились у наявних ушкодженнях на шкірі. Відновлення анатомічної цілісності та функції травмованих ділянок по місцю утворення синців та саден, у звичайному перебігу (в середньому), спостерігається у строк до 6 діб, тобто, цей строк визначає тривалість розладу здоров`я. Саме тому, кожне з ушкоджень, що наявне у ОСОБА_7 відносяться до легкого тілесного ушкодження; 
- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.10.2024 року з фототаблицею, який розпочато о 17:00 год, з якого вбачається, що під час проведення слідчого експерименту малолітній потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розміщує статиста відповідно до свого місця розташування, при цьому на статисті відтворює нанесення не менше шести ударів в ділянку спини долонями та два удари в ділянку обличчя долонями, які завдала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час конфлікту. Слідчий експеримент завершено 17:30 год;
- відеозаписом з місця події від 19.09.2024 року, на якому зафіксовано зокрема, що на відео зображений малолітній потерпілий ОСОБА_7 , який сидить на деревині. На 00:12 секунді, до потерпілого підходить ОСОБА_4 та наносить удари в ділянку обличчя долонями, а також наносить декілька ударів долонями в ділянку спини малолітньому потерпілому ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності. Законодавець визначає, що вирок суду вирішує питання достовірності обвинувачення, висунутого щодо конкретної особи, по суті. Вирішення цього питання пов`язане із з`ясуванням великого кола питань, які є невід`ємною складовою частиною складу кримінального правопорушення. Лише в результаті судового розгляду і лише за вироком суду особа може бути визнана винною у вчиненні злочину.
Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Таким чином, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, які узгоджуються між собою щодо фактичних обставин справи, суд дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто як умисне легке тілесне ушкодження.
При обранні міри покарання обвинуваченій, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої: вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.
Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, в ухвалі Верховного Суду від 30 квітня 2021 року у справі № 325/1421/18 зазначено, що питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи наведе, суд вважає, що обвинуваченій слід обрати покарання у вигляді штрафу, в межах санкції статті.
Долю речових доказів в кримінальному провадженні вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Щодо цивільного позову суд приходить до такого.
04.03.2024 року законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_9 звернулася з цивільним позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 
Відповідно до вимог ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ст.1168 ЦК України Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Згідно п.5 вказаної постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Згідно п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно п.9 постанови розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.
Суд звертає увагу не те, що сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами.
Суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 р. в якому зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Щодо цивільного позову законного представника потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, суд враховує фізичні і психічні страждання, які було завдано малолітньому потерпілому у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченої, що виразились у психологічному потрясінні, почутті приниження та безсилля. У дитини виникли труднощі з концентрацією уваги, засвоєнням навчального матеріалу, знизився загальний рівень замученості до навчання. Окрім цього, моральні страждання малолітнього потерпілого супроводжувалися емоційними переживаннями матері, яка була змушена спостерігати за психологічними наслідками неправомірних дій щодо власної дитини, станом її страху, тривожності. Така ситуація негативно вплинула також на загальну атмосферу в сім`ї та посилила емоційне напруження загалом, що, у свою чергу, додатково поглиблювало моральні страждання самої дитини.
Зважаючи на вимоги розумності та справедливості, співмірності та доведеності суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з обвинуваченого на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_7 10 0000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Призначити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 ) на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Речові докази, а саме: оптичний диск із відеозаписом – зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя: 	ОСОБА_1