Справа № 274/1579/25
Провадження № 1-кп/0274/384/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року         місто Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області 
у складі колегії суддів: головуючий - суддя ОСОБА_1 , судді - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
прокурора - ОСОБА_7 , 
захисників обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (дистанційно),
захисника обвинуваченої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_13 ,
обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2024 за № 12024060480000942, щодо: 

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Житомирі, є громадянином України, здобув середню-спеціальну освіту, не працевлаштований, є учасником бойових дій, одружений, має одну малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 
01.04.2024 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
11.12.2024 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 263 КК України та на підставі ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;
30.04.2026 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України та на підставі ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України,

ОСОБА_12 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Романівка Бердичівського району Житомирської області, є громадянкою України, непрацевлаштована, розлучена, здобула середню-спеціальну освіту, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судима:
18.07.2023 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.01.2025 покарання замінене на громадські роботи на строк 240 годин;
29.01.2025 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 309 КК України та на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці 10 днів, покарання відбуте 11.06.2026;
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, -
в с т а н о в и в :
громадяни України ОСОБА_12 та ОСОБА_8 не пізніше 02.09.2024 вступили у злочинну змову із невстановленою на теперішній час особою та, переслідуючи корисливі мотиви, на пропозицію останнього надали свою згоду на вчинення диверсії з метою ослаблення держави.
З метою реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_8 02.09.2024 близько 2-ої половини дня прибув за адресою: АДРЕСА_4 до ОСОБА_14 , у якого взяв « Уайт-спірит ХімТрейд », який планував використати для підпалу залізничної шафи.
В подальшому, діючи спільно, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 02.09.2024 о 15:40 прийшли на перегін Бердичів-Житомирський-Рея 127 км (координати згідно з Google Maps: НОМЕР_26), де була розташована залізнична релейна шафа.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, у період з 15 год. 43 хв. по 15 год 44 хв., діючи з прямим умислом, з метою ослаблення держави, усвідомлюючи, що їхні дії можуть призвести до аварії залізничного транспорту, порушення режиму його роботи і зв`язку, створити небезпеку для життя і здоров`я людей, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з використанням «Уайт-спіриту ХімТрейд», перебуваючи на перегоні Бердичів-Житомирський-Рея 127 км неподалік від смт Гришківці Бердичівського району Житомирської області, здійснили підпал релейної шафи, що відповідає за контроль безпеки руху залізничного транспорту (ввімкнення світлових сигналів на світлофорах для автотранспорту, що перетинають залізничні колії на залізничному переїзді та спеціальні світлофори для машиністів залізничного транспорту) таким чином:  ОСОБА_8 , перебуваючи поряд із зазначеною шафою, розлив попередньо взятий « Уайт-спірит ХімТрейд » на поверхню вказаної шафи та в середину неї; після чого ОСОБА_12 за допомогою ручної запальнички здійснила підпал, що призвело до загорання обладнання, а саме - релейної шафи.
При цьому, ОСОБА_12 перебувала поруч з ОСОБА_15 та за допомогою мобільного телефону із використанням спеціального програмного забезпечення - мобільного додатку « Time Mark » (вказаний застосунок відображає час, дату, та місце створення відеозапису), безперервно знімала його дії.
Вказані умисні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 могли призвести до порушення нормальної роботи залізничного транспорту на відповідній ділянці залізничного сполучення, що могло виразитись в порушенні графіку руху, простою вагонів, а також інших негативних наслідків, які можуть призвести до аварії або катастрофи.
Кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого  ОСОБА_8 визнається винуватим, передбачена ч. 2 ст. 113 КК України. 
Кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого  ОСОБА_12 визнається винуватою, передбачена ч. 2 ст. 113 КК України. 
Обвинувачена ОСОБА_12 на початку судового розгляду свою вину не визнавала та не бажала надавати покази, однак після дослідження судом письмових джерел доказування та допиту свідків, виявила бажання надати суду покази, в ході яких свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю. Дала суду показання, що під час пошуку підробітку в мережі Інтернет через додаток Телеграм натрапила на пропозицію отримати 200 дол. США за підпал релейної шафи. Поруч з нею був ОСОБА_8 . Вони спільно погодилися на пропозицію, ОСОБА_8 від замовника отримав на свою банківську картку 200 грн. на придбання горючої речовини. ОСОБА_8 взяв у свого знайомого пляшку із уайт-спиритом. Після чого вони зустрілися та пішли до релейної шафи, яку вибрав ОСОБА_8 , останній облив цю шафу уайт-спиритом, який вона підпалила, весь процес підпалу вона знімала на телефон, а відеозапис із підпалом надіслала замовнику із нікнеймом « ОСОБА_16 ». Обіцяні кошти в сумі 200 дол. США вони так і не отримали. Разом з ними «за компанію» був свідок ОСОБА_17 , який перебував на відстані близько 10 м від них. Події відбувалися 02.09.2024, в другій половині дня поблизу с. Гришківці. Про негативні наслідки від підпалу релейної шафи на той час вона не думала, вважала, що таких не буде, бо горюча речовина швидко згорить. За що ж саме замовник пропонував 200 дол. США, якщо їх діями ніякої шкоди заподіяно не буде, вона на час підпалу не задумувалася. При цьому, вона розуміла, що релейна шафа належить до залізничного устаткування. Вході досудового розслідування співпрацювала з правоохоронними органами, повідомила їм про надходження подальших пропозицій з аккаунту із нікнеймом « ОСОБА_16 », надала правоохоронцям свою сім-карту та телефон. Запевнила, що у своїх діях розкаюється, просила суворо не карати. 
Обвинувачений ОСОБА_8  на початку судового розгляду свою вину визнавав частково, однак в ході допиту вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, підтвердив фактичні обставини вчинення ним злочину, викладені в обвинувальному акті. Так, обвинувачений показав, що 02.09.2024 він та ОСОБА_12 перебували на святкуванні дня народження спільного знайомого. ОСОБА_12 запропонувала підзаробити - підпалити щось та зняти це на відео. Того ж дня він зустрівся зі своїм знайомим - свідком ОСОБА_14 , у якого взяв уайт-спірит, хоча ОСОБА_12 пропонувала взяти бензин. Він, ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_17 , який йшов на певній відстані від них, пішли на ділянку залізничної дороги Бердичів-Житомирський-Рея неподалік від смт Гришківці. Він та ОСОБА_12 підійшли до релейної шафи, він облив цю шафу уайт-спіритом, а ОСОБА_12 підпалила, знімаючи усі їх дії на його телефон. Через секунд 20, коли уайт-спірит вигорів, вони оглянули шафу, візуальних пошкоджень не було і вони розійшлись додому. Відеозапис ОСОБА_12 надіслала на свій телефон та відправила замовнику. У той час він не знав, що вони це здійснюють на замовлення російського агресора, інакше б обов`язково відмовився. На наступний день він запитав у ОСОБА_12 про обіцяні кошти в сумі 200 дол. США, але відповіді не отримав. Жодних 200 грн., про які в ході допиту повідомила ОСОБА_12 , він не отримував, усі його банківські карти заблоковані державною виконавчою службою. Принцип роботи релейної шафи та її призначення для забезпечення безпеки залізничного руху, з огляду на наявність у нього середньо-спеціальної освіти та проходження військової служби, зокрема на посаді стрільця-радіотелефоніста, обвинувачений розумів, хоча й не «поглиблено». Проживаючи з дня свого народження в Бердичеві, знав що місто є крупним залізничним вузлом. Те, що вчиняв злочин та що внаслідок його дій могли загинути люди, або статися збій в доставці вантажів - розумів. Однак, вважав, що запобігти тяжким наслідкам зміг би черговий працівник на залізниці. Бачив на релейній шафі напис із повідомленням про кримінальну відповідальність у виді 15 років чи довічного позбавлення волі за її пошкодження. Релейну шафу обливав хаотично, після уточнення - відповів, що рухами від себе. ОСОБА_12 пропонувала залити уайт-спірит всередину шафи, однак він відмовився. На наявність технічних отворів у шафі він не звернув уваги. Проте, розумів що легкозаймиста речовина може потрапити всередину шафи. При цьому, погодився із захисником, та оцінив свої дії як «імітація підпалу». Обвинувачений запевнив, що розкаявся у вчиненому, не бажав настання жодних шкідливих наслідків, є військовослужбовцем та патріотом, переосмислив своє життя, створив сім`ю, а його дружина внесла 40 тис. грн. благодійного внеску для Збройних Сил України. Просив суворо не карати.
Окрім повного визнання своєї вини обвинуваченими  ОСОБА_15 таОСОБА_12 , їх винуватість у вчиненні злочину, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів: фактичними даними показань свідків, документів та висновків експертів.
Так, свідок ОСОБА_18 , в.о. заступника начальника Житомирської дистанції сигналізації та зв`язку Південно-Західної залізниці АТ « Укрзалізниця », в судовому засіданні 12.08.2025 дав покази про те, що приблизно рік тому, коли він працював старшим електромеханіком на залізниці, після отримання вказівки від свого начальника про можливе пошкодження устаткування, у понеділок близько 11 год на перегоні Бердичів-Житомирський-Рея ним, при відкритті металевої релейної шафи, був виявлений її підпал та пошкодження внутрішнього утеплювача, після чого були викликані працівники поліції та СБ України. Зазначена релейна шафа розташована поруч із світлофором та відповідає за рух поїздів за графіком, а при її пошкодженні буде затримка руху, в т.ч. військових потягів, оскільки в шафі розташовані прилади, які регулюють роботу світлофорів та черговість руху потягів через залізничні перегони. В судовому засіданні цю релейну шафу (яка, за поясненнями свідка має назву «сигнальна установка 12-1») свідок упізнав на фотозображенні до протоколу огляду місця події (т. 1, а.п. 9-13). Поруч із шафою виявили пластикову пляшку, ємністю приблизно 0,5 л. За результатами перевірки, обладнання шафи працювало належним чином.
Свідок ОСОБА_17 , який дав показання, що в 2024 році, 02 числа, місяця він точно не пам`ятав, можливо жовтня, він спільно із обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_12 перебували на святкуванні дня народження їх спільного знайомого, після чого утрьох вийшли прогулятися в районі «М`ясокомбінату» в м. Бердичеві, по дорозі зайшли до знайомого, у якого ОСОБА_8 узяв речовину - уайт-спірит. Далі пішли в напрямку залізничної колії. Свідок йшов позаду обвинувачених та не чув про що вони розмовляли. Коли, близько 15 год, підійшли до релейної шафи поблизу с. Гришківці, ОСОБА_12 дістала свій телефон та почала відеозйомку, а ОСОБА_8 облив шафу уайт-спиртом, який запальничкою підпалила ОСОБА_12 . В цей час свідок перебував на відстані 100-150 м від обвинувачених. Після підпалу шафи обвинувачені почали тікати в напрямку с. Гришківці, він - за ними. Забігли в кукурудзяне поле, де обвинувачені, як він зрозумів, чекали на отримання грошей за підпал шафи, однак коштів їм так і не заплатили. Після цього вони повернулися на «М`ясокомбінат» в м. Бердичеві та розійшлися у своїх справах. В судовому засіданні свідок підтвердив, що фотозображення № 2, яке є додатком до протоколу слідчого експерименту від 03.01.2025 за його участю (т. 1, а.п. 107), відповідає місцю, з якого він бачив підпал обвинуваченими релейної шафи. 
Свідок ОСОБА_14  показав, що обвинувачений ОСОБА_8 02.09.2024, в другій половині дня, зателефонував до нього та запитав, чи є у нього горюча рідина, на що він дав ствердну відповідь, після чого вони зустрілися на вулиці за місцем проживання свідка, та він дав обвинуваченому розпочату пластикову пляшку, об`ємом близько 1 л, із уайт-спіритом. Для чого потрібна ця рідина, обвинувачений не повідомляв.
Також, винуватість обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується фактичними даними:
- протоколу огляду місця події від 17.09.2024 з додатком у вигляді фотозображень, відповідно до якого в присутності двох понятих, за участю старшого електромеханіка Укрзалізниці , працівника Бердичівського РВ ІНФОРМАЦІЯ_18 , головного фахівця відділу цивільного захисту Бердичівського РУ ГУДСНС , був проведений огляд сигнальної установки 12/1 6 пікету 127 кілометру перегону Рея - Бердичів-Житомирський, в ході якого встановлено, що металева релейна шафа ШРУМ має сліди горіння на зовнішній поверхні та на внутрішній частині тильних дверей на ДВП-пластині. На зовнішній частині цих дверей наявна таблиця із попередженням про кримінальну відповідальність за підпал, підрив чи будь-яке пошкодження обладнання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. На дверях фасадної частини шафи зафіксовані пошкодження у вигляді деформації вентиляційних отворів. У траві, на відстані 40 см, виявлена поліпропіленова пляшка з опаленим горлом на етикеткою з написом: «Уайт-спірит розчинник» (т. 1 а.п. 9-13);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 03.01.2025 з додатками до нього, згідно з яким за участю свідка ОСОБА_17 , у присутності двох понятих та з використанням технічних засобів фіксації, на відкритій місцевості на залізничному переїзді неподалік с-ща Гришківці ОСОБА_17 показав релейну шафу, яку підпалювали ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , та своє місце перебування, з якого він бачив цю подію (т. 1 а.п. 103-111);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 31.01.2025 з додатками у вигляді відеозапису на DVD-R диску, фототаблиці та плану-схеми, згідно з яким на відкритій території поблизу релейної шафи біля залізничного переїзду неподалік с-ща Гришківці за участю підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , у присутності двох понятих, ОСОБА_8 відтворив обставини підпалу релейної шафи 02.09.2024: вказав на релейну шафу; вказав на місце, з якого та яким чином він обливав релейну шафу уайт-спіритом; вказав на місце, в яке відлетіла пляшка з уайт-спіритом після підпалу; вказав напрямок, в якому він з ОСОБА_12 попрямували після підпалу релейної шафи (т. 3 а.п. 79-89);
- протоколів огляду від 11.11.2024, від 18.11.2024, від 05.12.2024, від 04.01.2025, від 01.02.2025, згідно з якими слідчим були оглянуті матеріали кримінального провадження № 12024060480000939 від 16.09.2024 за підозрою ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України. Проведеним оглядом встановлено, що документи та речові докази кримінального провадження мають значення для встановлення усіх обставин, що підлягають доказуванню в межах кримінального провадження № 12024060480000942 від 17.09.2024, а тому вони були долучені в оригіналах до цього кримінального провадження (т. 2 а.п. 1-3, 78-79, 105-106, 128-129, 153-165);
- протоколу огляду від 16.09.2024, відповідно до якого в ході проведення огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_5 в присутності двох понятих та за письмовою згодою ОСОБА_8 виявлено та вилучено добровільно видані ним: мобільний телефон марки «Ірhone» модель «XS» з значними тріщинами на екрані та позаду корпусу, Imei1: НОМЕР_1 , Imei2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Ірhone» модель «11» в силіконовому чохлі, Imei1: НОМЕР_5 з абонентським номером НОМЕР_6 ; мобільний телефон сенсорного типу в корпусі чорного кольору марки «Redmi» модель «Note 7», Imei1: НОМЕР_7 , Imei2: НОМЕР_8 з абонентськими номерами НОМЕР_9 , НОМЕР_10 . Жодних скарг чи заперечень щодо проведення цієї слідчої дії ОСОБА_8 не заявляв, про що свідчать відповідні підписи в протоколі слідчої дії. Вилучені телефони в подальшому були визнані речовими доказами та на них ухвалою слідчого судді був накладений арешт (т. 2 а.п. 4-10, 76);
- висновку експерта від 10.10.2024 № СЕ-19/106-24/14607-КТ, відповідно до якого проведена судова комп`ютерно-технічна експертиза вилучених за місцем проживання ОСОБА_8 згідно з протоколом огляду від 16.09.2024 трьох мобільних телефонів марки «Ірhone» модель «XS», марки «Ірhone» модель «11» та марки «Redmi» модель «Note 7». Виявлену на телефонах в ході експертизи інформацію поміщено на USB-флеш накопичувачем марки «МеdiaRange» 64 Гб, серійний номер (device ID): EDA94CB9, та диск DVD (т. 2 а.п. 20-40);
- протоколу огляду від 04.11.2024, згідно з яким була оглянута отримана за результатами судової комп`ютерно-технічної експертизи (висновок від 10.10.2024 № СЕ-19/106-24/14607-КТ) інформація з мобільного телефону марки «Ірhone» модель «11» та виявлений файл з назвою ««срlАеЕjjuЗsZОGukКN2zuGdp0iO0hHf» 02.09.2024 16:03:16 (UTC+3) із відеозаписом підпалу релейної шафи та розмовою між особою жіночої статі (ж.) та особою чоловічої статі (ч.): «ж. - Он щас опять скажет ху…я; ч. - Ти шо гоніш? Снімай бл…; ж. - Та залівай внутрь, внутрь, внутрь, … сістеми». Виявлений відеофайл записаний на ДВД-диск, який є додатком до протоколу та був оглянутий в судовому засіданні (т. 2 а.п. 46-57);
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за голосом від 03.01.2025 з додатками до нього, з якого вбачається, що в присутності двох понятих свідок ОСОБА_17 з-поміж чотирьох зразків голосів осіб однієї статі впізнав голос, який прозвучав у аудіофайлі № 2 у проміжку з 19 з по 21 сек. та який належить ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 125-128);
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2025 з додатками до нього, з якого вбачається, що в присутності двох понятих свідок ОСОБА_17 впізнав на фотознімку під № 2 ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 129-132);
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за голосом від 03.01.2025 з додатками до нього, з якого вбачається, що в присутності двох понятих свідок ОСОБА_17 з-поміж чотирьох зразків голосів осіб однієї статі впізнав голос, який прозвучав у аудіофайлі № 1 у проміжку з 18 по 20 сек. та у проміжку з 26 по 29 сек., голос належить ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 133-136);
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2025 з додатками до нього, з якого вбачається, що в присутності двох понятих свідок ОСОБА_17 впізнав на фотознімку під № 2 ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 137-140);
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за голосом від 30.12.2024 з додатками до нього, з якого вбачається, що в присутності двох понятих свідок ОСОБА_20 , колишній чоловік обвинуваченої ОСОБА_12 , з-поміж чотирьох зразків голосів осіб однієї статі впізнав голос, який прозвучав у аудіофайлі № 2 в проміжку з 18 по 20 сек. та у проміжку з 26 по 29 сек., голос належить ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 142-145);
- протоколу огляду від 03.01.2025, відповідно до якого в присутності свідка ОСОБА_17 проведений огляд DVD-R диску. Свідок ОСОБА_17 підтвердив, що записане на диску відео із назвою «срlАеЕjjuЗsZОGukКN2zuGdp0iO0hHf» повністю відповідає події, яка трапилася 02.09.2024, а саме: підпал релейної шафи ОСОБА_8 і ОСОБА_12 . Також,  ОСОБА_17 повідомив, що з 18 по 19 сек. та з 25 по 29 сек. звучить голос ОСОБА_12 , а з 19 по 21 сек. голос ОСОБА_8 . Також впізнав ОСОБА_8 , який з 33 по 35 сек. зафіксований на відео зі спини (т. 1 а.п. 141-142);
- висновку експерта від 13.01.2025 № СЕ-19/106-25/633-ФП, за яким графічне зображення поліпропіленової пляшки у відеозаписі із назвою «срlАеЕjjuЗsZОGukКN2zuGdp0iO0hHf», яка відображена у період з 20 по 31 сек., та поліпропіленова пляшка, що вилучена 17.09.2024 у ході проведення огляду місця події, є ідентичними (т. 1 а.п. 161-182);
- протоколу відібрання зразків фотозображень особи від 06.01.2025, згідно з яким були відібрані зразки фотозображення ОСОБА_8 для проведення судової портретної експертизи (т. 1 а.п. 153-154); 
- висновку експерта від 10.01.2025 № СЕ-19/106-25/634-ФП, згідно з яким на відеоматеріалі з назвою «срlАеЕjjuЗsZОGukКN2zuGdp0iO0hHf», що є додатком до протоколу огляду від 04.11.2024 (ідентифікації підлягає особа чоловічої статі зі спини, зафіксована з 34 по 35 сек.), та на порівняльних (експериментальних) фотозображеннях ОСОБА_8 , які є додатком до протоколу відбирання зразків фотозображень особи від 06.01.2025, зображена одна й та ж сама особа (т.1 а.п. 188-206);
- протоколу огляду місця події від 17.09.2024, згідно з яким в присутності двох понятих в кімнаті для проведення слідчих дій у приміщенні Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області  ОСОБА_12 добровільно видала працівникам поліції телефон марки «Самсунг» ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 , зі спорядженими двома сім-картами оператора « Vodafon » НОМЕР_13 , НОМЕР_14 . Вилучений телефон в подальшому був визнаний речовим доказом та на нього ухвалою слідчого судді було накладено арешт (т. 2 а.п. 80-86, 103-104);
- висновку експерта від 24.01.2025 № СЕ-19/106-24/14591-КТ, відповідно до якого проведена судова комп`ютерно-технічна експертиза вилученого згідно з протоколом огляду місця події від 17.09.2024 у ОСОБА_12 телефону марки «Самсунг», ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 . Виявлену на телефоні в ході експертизи інформацію поміщено на чотири диски DVD-R (т. 2 а.п. 156-163);
- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 20.01.2025, згідно з яким на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 30.12.2024 був отриманий тимчасовий доступ до наявної у ТОВ « Лайфселл » інформації щодо телефонних з`єднань за номером НОМЕР_15 (т. 3 а.п. 13-14, 18-20);
- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05.02.2025, згідно з яким на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 30.12.2024 був отриманий тимчасовий доступ до наявної у ПрАТ « ВФ Україна » інформації щодо телефонних з`єднань за номерами: НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19  (т. 3 а.п. 13-14, 21-23);
- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 20.01.2025, згідно з яким на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 30.12.2024 був отриманий тимчасовий доступ до наявної у ПрАТ « Київстар » інформації щодо телефонних з`єднань за номерами: НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 (т. 3 а.п. 13-14, 24-26);
- довідки Управління оперативно-технічних заходів ГУНП в Житомирській області від 21.02.2025 № 43894-2025, складена за результатами опрацювання відомостей, отриманих у ході тимчасового доступу до речей і документів у ПрАТ « Київстар », ПрАТ « ВФ Україна », ТОВ « Лайфселл ». Згідно з проведеним аналізом інформації про з`єднання встановлено, зокрема:
абонентський номер НОМЕР_24 ( ОСОБА_17 ) під час наявних з`єднань з 14:57 год по 15:50 год 02.09.2024 фіксувався в базових станціях, сектор дії яких спрямований в напрямку релейної шафи на перегоні Бердичів-Житомирський - Рея 127 км (географічні координати НОМЕР_26);
абонентський номер НОМЕР_13 ( ОСОБА_12 ) під час наявних з`єднань з 15:42 год по 15:47 год 02.09.2024 фіксувався в базових станціях, сектор дії яких спрямований в напрямку релейної шафи на перегоні Бердичів-Житомирський - Рея 127 км (географічні координати НОМЕР_26);
абонентський номер НОМЕР_14 ( ОСОБА_12 ) під час наявних з`єднань з 14:46 год по 15:47 год 02.09.2024 фіксувався в базових станціях, сектор дії яких спрямований в напрямку релейної шафи на перегоні Бердичів-Житомирський - Рея 127 км (географічні координати НОМЕР_26);
у абонентського номера НОМЕР_25 ( ОСОБА_8 ) з`єднань у період часу з 14:30 год по 16:00 год 02.09.2024 не зафіксовано;
абонентський номер НОМЕР_4 ( ОСОБА_8 ) під час наявного з`єднання о 14:40 год 02.09.2024 фіксувався в базовій станції, сектор дії якої спрямований в напрямку релейної шафи на перегоні Бердичів-Житомирський - Рея 127 км (географічні координати НОМЕР_26);
абонентський номер НОМЕР_6 ( ОСОБА_8 ) під час наявних з`єднань з 15:03 год по 16:00 год 02.09.2024 фіксувався в базових станціях, сектор дії яких спрямований в напрямку релейної шафи на перегоні Бердичів-Житомирський - Рея 127 км (географічні координати НОМЕР_26) (т. 3 а.п. 30-35).
Також, судом були досліджені надані стороною обвинувачення документи, які відповідно до КПК України не є доказами, однак підтверджують початок досудового розслідування та допустимість доказів, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, постанови про визначення групи слідчих, постанова про прийняття матеріалів досудового розслідування до свого провадження, постанови про визначення прокурора та групи прокурорів, постанова про визначення підслідності, повідомлення про підозру, рапорти, супровідні листи, постанови про визнання речовими доказами, постанови про призначення експертизи.
Суд визнає неналежними доказами та не покладає в основу вироку фактичні дані документа та показань свідка, які не містять жодних відомостей про обставини, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а саме:
- дані протоколу огляду від 13.02.2025, відповідно до якого здійснено огляд месенджеру «Телеграм» та зроблені відповідні скріншоти (т. 1 а.п. 212-213);
- покази свідка ОСОБА_21 , яка в судовому засіданні повідомила, що особисто знає обвинувачену ОСОБА_12 , з якою працювала певний період часу. 
Окрім того, ОСОБА_21 в ході допиту судом показала, що на досудовому розслідуванні вонабрала участь у пред`явленні особи для впізнання за голосом, в ході якого впізнала на звукозаписі голос ОСОБА_12 . Однак, вказана слідча дія проводилася у неї на подвір`ї двома правоохоронцями, які пред`явили їй лише один звукозапис на диктофоні чи телефоні із жіночим голосом.
Разом з тим, відповідно до положень ч. 2, ч. 9 ст. 228 КПК України пред`явлення особи для впізнання за голосом може здійснюватися за умови, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох.
Наданий суду протокол пред`явлення особи для впізнання за голосом від 30.12.2024 (т. 2 а.п. 149-152) хоча й містить інформацію про те, що зразок голосу, який підлягає впізнанню, пред`являється разом з трьома іншими зразками, однак не містить відомостей, який саме свідок надає слідчому відповідь на запитання, чи впізнає когось з осіб на прослуханих аудіофайлах. Як і не вказані відомості про прізвище, ім`я та по батькові особи, якій пред`являлися зразки голосу для впізнання. При цьому, в протоколі зазначено, що громадянка ОСОБА_12 відома свідку  ОСОБА_21 , оскільки в минулому свідок перебувала з нею в шлюбі. Очевидно, що в цій частині та в описі ознак, за якими свідок може впізнати особу за голосом, протокол є ідентичним протоколу за участю свідка ОСОБА_20 , який дійсно є колишнім чоловіком ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 142-145). Зазначені недоліки вказують на порушення визначеного законом порядку проведення слідчої дії. Тому, враховуючи положення ст. 86, ст. 228 КПК України та сприйняті безпосередньо судом покази свідка ОСОБА_21 , попередженої про кримінальну відповідальність, суд визнає недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за голосом від 30.12.2024, складений за участю свідка ОСОБА_21 .
Висловлені в ході судового розгляду зауваження сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події від 16.09.2024 (т. 2 а.п. 4-9) за місцем проживання ОСОБА_8 через те, що правоохоронцями під виглядом огляду фактично був проведений обшук житла без ухвали слідчого судді, суд відхиляє за безпідставністю. 
Так, ст. 30 Конституції України передбачає, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.
Зазначеній конституційній нормі відповідає положення ч. 1 ст. 233 КПК України, відповідно до якої ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
За змістом ст. 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК України, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Отже, для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, за відсутності ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на проведення слідчої дії, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію.
З протоколу огляду від 16.09.2024 вбачається, що огляд місця події був проведений в квартирі за місцем проживання ОСОБА_8 за його письмовим дозволом та у присутності двох понятих. Від допиту свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які були залучені як поняті при проведенні огляду місця події, та які змогли б підтвердити або спростувати добровільність згоди ОСОБА_8 , або повідомити суду іншу важливу інформацію про проведення цієї слідчої дії, сторона захисту відмовилася в судовому засіданні 27.05.2026. Також зі змісту протоколу огляду від 16.09.2024 слідує, що ОСОБА_8 мобільні телефони видав добровільно, жодних дій слідчого, спрямованих на їх відшукання, в протоколі не зафіксовано. Скарг чи заперечень щодо проведення цієї слідчої дії ОСОБА_8 не заявляв, про що свідчать відповідні підписи в протоколі слідчої дії. Тому підстав ставити під сумність добровільність згоди власника майна, що тягне за собою недопустимість доказу, суд не вбачає.
Дослідивши надані докази, перевіривши їх за критеріями належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - на предмет достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, суд дійшов таких висновків.
Покладені в основу вироку докази з точки зору їх належності та допустимості, узгоджуються між собою, та підтверджують пред`явлене ОСОБА_8  та ОСОБА_12  обвинувачення. 
Частиною першою статті 113 КК України встановлена кримінальна відповідальність за диверсію - вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також вчинення з тією самою метою дій, спрямованих на радіоактивне забруднення, масове отруєння, поширення епідемій, епізоотій чи епіфітотій.
Частина друга статті 113 КК України передбачає кримінальну відповідальність за диверсію, кваліфікуючими ознаками якої є її вчинення в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту.

Прокурор за результатами судового розгляду справи вважав справедливим та достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_8  та ОСОБА_12 застосування до кожного з них покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна. Окрім того, ОСОБА_8  на підставі ч. 1 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.04.2026 просив визначити остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна. Також, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.05.2026 визначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна.
Захисник ОСОБА_13 , виступаючи в судових дебатах, вважала за необхідне при призначенні обвинуваченій ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 113 КК України застосувати положення ст. 69 КК України та врахувати, що обвинувачена на час завершення судового розгляду усвідомила скоєне та можливі наслідки вчиненого злочину, визнала свою вину та щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення та співпрацювала із правоохоронними органами, має на утриманні малолітню дитину.
Обвинувачена ОСОБА_12 в судових дебатах висловила своє каяття з приводу вчиненого та просила суворо не карати.
Захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судових дебатах висловили думку, що обвинуваченому ОСОБА_8 , зважаючи на його особу та визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не настання жодних негативних наслідків злочину внаслідок дій обвинуваченого, внесення дружиною обвинуваченого благодійного внеску на користь Збройних Сил України в розмірі 40 тис. грн. як спосіб істотно знизити тяжкість вчиненого, слід призначити покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судових дебатах запевнив у своєму щирому каятті за вчинення злочину проти держави, яку він захищав.
Враховуючи встановлені обставини кримінального провадження, оцінивши досліджені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинувачених  ОСОБА_8 та ОСОБА_12 доведеною повністю та кваліфікує їх дії за ч. 2 ст. 113 КК України, як диверсію, тобто вчинення з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на пошкодження об`єкта, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, в умовах воєнного стану.
При цьому, кваліфікуючи дії обвинувачених за ч. 2 ст. 113 КК України, суд зазначає, що покликання у формулі кваліфікації на форму співучасті, а саме на ст. 28 КК України, є зайвим, оскільки у формулі кримінально-правової кваліфікації вказуються, окрім інкримінованої особі статті Особливої частини кримінального закону, статті Загальної частини кримінального закону лише у випадках зазначення стадії вчинення кримінального правопорушення (готування або замах) або ж для вказівки на роль особи, крім ролі виконавця (організатор, підбурювач або пособник), що узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 21.10.2025 у справі № 459/176/23.
Разом з тим, диспозицією ч. 2 ст. 113 КК України не передбачена така кваліфікуюча ознака, що стосується форми співучасті, як вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб. З наведених підстав, суд виключив з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вказівку на попередню змову групи осіб.
У цьому випадку вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою могло б бути визнане обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 67 КК України. Однак, в обвинувальному акті стороною обвинувачення стосовно обох обвинувачених така обставина не вказана. Визнання ж судом цієї обставини такою, що обтяжує покарання з подальшим її врахуванням під час його призначення, неможливе, оскільки це не буде узгоджуватися з приписами ст. 337 КПК України про те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. 
При призначенні покарання обвинуваченимсуд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, дані про їх особу та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Санкція ч. 2 ст. 113 КК України передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 113 КК України є особливо тяжким злочином.
Згідно із ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Обвинувачений ОСОБА_8 є раніше судимий, однак на шлях виправлення не став та в період іспитового строку за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.04.2024 вчинив ряд кримінальних правопорушень, за які в подальшому був засуджений вироками цього ж суду від 11.12.2024 та 30.04.2026. Він одружений, є батьком малолітньої дитини. Непрацевлаштований, проходив військову службу, однак 05.10.2023 самовільно залишив місце служби, за що був засуджений 30.04.2026 за ч. 5 ст. 407 КК України. Має статус учасника бойових дій (т. 3 а.п. 66). За місцем проживання характеризується Бердичівським РВП негативно як схильний до вживання алкогольних напоїв та наркотичних засобів, вчинення правопорушень (т. 1 а.п. 43); згідно з характеристикою, підписаною трьома сусідами, характеризується позитивно (т. 4 а.п. 81). За допомогою до лікаря-психіатра не звертався, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 45).
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , є рецидив злочинів.
Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, суд призначає ОСОБА_8 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів, в межах санкцій статті, за якою він визнається винуватим, обираючи найменш суворий вид покарання - у виді позбавлення волі, строк якого безальтернативно визначений санкцією кримінального закону - 15 років, та додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки злочин вчинений із корисливих спонукань й таке покарання є обов`язковим. 
З врахуванням того, що ОСОБА_8 вчинив злочин за цим вироком до постановлення попередніх вироків Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.12.2024 та від 30.04.2026, суд на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначає обвинуваченому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним цим вироком. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 слід рахувати з дня набрання вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.12.2024 законної сили, який припав на період перебування обвинуваченого під вартою в цьому кримінальному провадженні, а саме - з 30.04.2025, таким чином в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувавши покарання, відбуте за попередніми вироками у виді позбавлення волі. Також, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 підлягає зарахуванню період попереднього ув`язнення з дати обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 20.01.2025 по 29.04.2025.
Обвинувачена ОСОБА_12 : раніше судима, непрацевлаштована, розлучена, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.06.2024 позбавлена батьківських прав щодо доньки ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_16 (т. 2 а.п. 135-141). За місцем проживання ОСОБА_12 характеризується негативно як схильна до вживання алкогольних напоїв та наркотичних засобів, вчинення правопорушень (т. 1 а.п. 44), за допомогою до лікаря-психіатра не зверталася, на обліку у лікаря-нарколога на обліку не перебуває (т. 1 а.п. 46).
Обставин, які б пом`якшували покарання  ОСОБА_12 , суд не встановив. Суд не вбачає у діях обвинуваченої свідчень її щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як на цьому в судових дебатах наполягала захисник. Адже, на початку судового розгляду обвинувачена свою вину не визнала й покази давати не бажала. Стороною захисту не надано суду підтвердження добровільної активної допомоги обвинуваченої слідству будь-яким чином. Не підтверджує таку допомогу й сторона обвинувачення в обвинувальному акті. Визнання обвинуваченою своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину. Окрім того, визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення, а її зізнання свідчать про рішучість стати на такий шлях. Не заперечення і визнання обвинуваченою об`єктивного розвитку подій, з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності, саме собою не свідчить про її щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого. 
Обставин, які обтяжують покарання  ОСОБА_12 , суд не встановив. Рецидив злочинів, вказаний в обвинувальному акті, суд не визнає такою обставиною, оскільки станом на день вчинення інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачена не мала судимості за умисний злочин.
Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченої, суд призначає  ОСОБА_12 покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів, в межах санкцій статті, за якою вона визнається винуватою, обираючи найменш суворий вид покарання - позбавлення волі, строк якого безальтернативно визначений цією санкцією - 15 років, та додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Оскільки вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.05.2026, на який покликався прокурор в судових дебатах як на підставу для визначення ОСОБА_12 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, на теперішній час не набрав законної сили та перебуває на стадії апеляційного оскарження, призначене ним покарання не може бути враховане судом.
Звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання із випробуванням відповідно до ст. 75 КК України є неможливе.
Правових підстав для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_12 положень ст. 69 КК України суд не вбачає.
При цьому, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може, крім встановлених цією нормою випадків, зокрема, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду від 23.07.2024 в справі № 185/5957/22 зроблений висновок, що ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час та після вчинення злочину, а також іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. 
Застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, суд зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину (зазначений висновок наведений в постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 552/2739/17).
Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, є внутрішня безпека України, її економічна основа. З об`єктивної сторони диверсія проявляється, зокрема, у вчиненні підпалів, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення. При цьому зруйнування та пошкодження майна полягає як у повному його знищенні, так і частковому пошкодженні в будь-який спосіб. Диверсія належить до злочинів із усіченим складом і визнається закінченою з моменту здійснення вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на досягнення зазначених у законі небезпечних наслідків, тобто незалежно від фактичного спричинення смерті, тілесних ушкоджень, зруйнування або пошкодження об`єктів, настання інших наслідків. Тобто диверсія, вчинена в будь-якій із її форм, є закінченою з моменту вчинення відповідно підпалу, незалежно від того, чи фактично настали ті або інші наслідки.
Отже, відсутність будь-яких шкідливих наслідків вчиненої ОСОБА_8 та ОСОБА_12 диверсії, на думку суду, не може бути свідченням зниження ступеня тяжкості вчиненого ними злочину, як на цьому наполягала сторона захисту.
Молодий вік обвинувачених, на що також звертали увагу суду захисники, сам по собі не може бути обставиною, що пом`якшує покарання (на відміну від неповноліття винного). Але за певних умов такою обставиною може бути визнана, зокрема, відсутність життєвого досвіду. Однак, з огляду на дані, які характеризують обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , суд не вбачає підстав визнавати у них брак життєвого досвіду.
Перебування обвинуваченого ОСОБА_8 в минулому на військовій службі, місце проходження якої він самовільно залишив, та наявність в нього статусу учасника бойових дій, ніяк не пов`язані з цілями, мотивами злочину, його роллю в ньому чи з іншими факторами, які безпосередньо впливають на зниження рівня суспільної небезпеки злочину. Вказані досвід та статус не завадили йому вчинити особливо небезпечний злочин проти основ національної безпеки України.
Благодійний внесок на потреби Збройних Сил України, зроблений дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 , є проявом її свідомої громадянської позиції, патріотизму та особистої відповідальності. Проте, він не може стати достатньою підставою для висновку про зниження рівня тяжкості злочину, вчиненого її чоловіком, отримання самостійного доходу яким, до того ж, не підтверджене.
Позитивне бажання обвинувачених стати на шлях виправлення та остаточно виправитися в майбутньому може бути оцінене державою в ході відбування ними призначеного покарання, зокрема шляхом застосування пільг, передбачених ст. 81, ст. 82 КК України. 
Суд звертає увагу на те, що обвинувачені вчинили особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України у період встановленого в Україні воєнного стану, та маючи правовий зв`язок з Україною, оскільки є її громадянами, мали б підтримувати її у цей складний час, однак вони добровільно вчинили умисні дії, спрямовані на завдання шкоди Україні шляхом вчинення підпалу об`єкту народногосподарського та оборонного значення.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 113 КК України, оскільки обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, судом не встановлено.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. 
Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна обвинувачених, накладеного в ході досудового розслідування, не підлягають скасуванню задля забезпечення виконання вироку в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів, суд в порядку ст. 124 КПК України, стягує з обвинувачених. При цьому судом враховується, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо обвинувачено декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.
Таким чином, з обвинувачених підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз в сумі 39397,05 грн за проведення:
дактилоскопічної експертизи (висновок № СЕ-19/106-24/14686-Д від 21.10.2024) - 2785,65 грн;
судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок № СЕ-19/106-24/17870-ФХД від 09.12.2024) - 2387,70 грн;
судової фототехнічної експертизи (висновок № СЕ-19/106-25/633-ФП від 13.01.2025) - 3979,50 грн;
судової портретної експертизи (висновок № СЕ-19/106-25/634-ФП від 10.01.2025) - 3979,50 грн;
судової комп`ютерно-технічної експертизи (висновок № СЕ-19/106-22/14607-КТ від 10.10.2024) - 21489,30 грн;
судової комп`ютерно-технічної експертизи (висновок № СЕ-19/106-22/14591-КТ від 24.01.2025) - 4775,40 грн.
Отже, на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_8 слід стягнути документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз в сумі 19698,53 грн, з обвинуваченої ОСОБА_12 - в сумі 19698,52 грн. 
До набрання вироком законної сили суд не вбачає підстав для обрання щодо обвинуваченого  ОСОБА_8 запобіжного заходу, оскільки він відбуває покарання у виді позбавлення волі за іншим вироком суду.
Враховуючи, що обвинуваченій  ОСОБА_12 судомпризначене покарання у виді позбавлення волі, строк відбуття нею покарання за попереднім вироком від 29.01.2025 закінчився 11.06.2026, а на теперішній час щодо неї обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на стадії апеляційного оскарження, зважаючи на наявність ризиків переховування від суду та можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, тобто передбачених ст. 177 КПК України ризиків, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись статтями 368-374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_8  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.04.2026, більш суворим, призначеним цим вироком, визначити  ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_8  рахувати з 30.04.2025, таким чином зарахувавши в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, частково відбуте за попереднім вироком.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати  ОСОБА_8 у строк покарання період попереднього ув`язнення з 20.01.2025 по 29.04.2025 включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо  ОСОБА_8 - не обирати.
ОСОБА_12  визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_12  рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Обрати щодо  ОСОБА_12  до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не довше ніж на шістдесят днів з дня ухвалення вироку, тобто до 10.09.2026.
Припинити з дати проголошення вироку дію ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.06.2026 в частині тимчасового залишення  ОСОБА_8 в державній установі « Житомирська установа виконання покарань (№ 8) ».
Стягнути з  ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні, в розмірі 19698  (дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім) гривень 53 копійки.
Стягнути з  ОСОБА_12  на користь держави документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні, в розмірі 19698  (дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім) гривень 52 копійки.
Речові докази у кримінальному провадженні, які зберігаються в ІНФОРМАЦІЯ_18 , після набрання цим вироком законної сили:
- належні  ОСОБА_8 : мобільний телефон марки «Ірhone» модель «XS» з значними тріщинами на екрані та позаду корпусу, Imei1: НОМЕР_1 , Imei2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Ірhone» модель «11» в силіконовому чохлі, Imei1: НОМЕР_5 з абонентським номером НОМЕР_6 ; мобільний телефон сенсорного типу в корпусі чорного кольору марки «Redmi» модель «Note 7», Imei1: НОМЕР_7 , Imei2: НОМЕР_8 з абонентськими номерами НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , - конфіскувати;
- належний  ОСОБА_12  телефон марки «Самсунг» ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 , зі спорядженими двома сім-картами оператора « Vodafon » НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , - конфіскувати;
- прозору поліпропіленову пляшку, вилучену 17.09.2024 в ході проведення огляду місця події, - знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий: суддя ОСОБА_1 

Суддя ОСОБА_2 

Суддя ОСОБА_3