Справа № 296/8785/26
2/296/4600/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" вересня 2026 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі: головуючого судді Шкирі В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
ВСТАНОВИВ:
23.07.2026 ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить стягнути з відповідача: аліменти на утримання їх двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 видів всіх доходів відповідача, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з моменту подання позовної заяви до настання кожною дитиною 18-річного віку.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 20.09.2013 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.02.2025.
За час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
Позивач зазначила, що у зв`язку з тим, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, у їх вихованні участі не приймає, виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. 
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.
Судом було вжито усіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.
Так позовну заяву з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду на 12-45 годину 15.09.2026, та повістку-повідомлення було направлена за місцем реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.13) 
Проте, 01.09.2026 поштове відправлення повернуто до суду з відміткою від 26.08.2026 "адресат відсутній" .
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Отже вважається, що відповідач повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом саме 26.08.2026
Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні
Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.
ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьком є ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_5 про що свідчить свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 видане відділом ДРАЦС Житомирського міського управління юстиції від 28.12.2011 та витяг з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію народження (а.с.8,10)
ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 його батьком є ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 про що свідчить свідоцтво про народження дитини НОМЕР_2 видане відділом ДРАЦС реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції від 28.07.2015 та витяг з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію народження (а.с.5,7),
Станом на день звернення до суду, діти зареєстровані разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено витягами з реєстру територіальної громади (а.с.4,6,9,17) 
Позивач стверджує, що батько дітей не утримує їх матеріально, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом
Отже, суд встановив, що між сторонами, які є батьками двох малолітніх дітей існує спір з приводу утримання дітей , що регулюється нормами Сімейного Кодексу України.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.2, 3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон № 2402-III)).
Відповідно до ст.8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Дані положення національного законодавства повністю кореспондуються з нормами міжнародного права, зокрема, ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція 1989 року), якою визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.3 Конвенції 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України практика ЄСПЛ застосовується судом, як джерело права.
У національному праві передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.7, 8, 9 ст.7 СК України).
У ч.2 ст.51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У ч.1-3 ст.181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Приписами ч.1, 2 статті 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Аналіз вищенаведеного дає підстави для висновку, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20, від 11 грудня 2024 року у справі № 672/186/24.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також, Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2022 року у справі №188/1029/19 зазначив, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України)
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (підтверджено свідоцтвами про народження дітей та витягами з ДПАЦС).
Станом на день звернення до суду, діти зареєстровані разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено витягами з реєстру територіальної громади (а.с.4,6,9,17) 
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2026 рік» гарантований прожитковий мінімум з 1 січня 2026 року для дітей до 6 років складає 2817 гривні; а для дітей від 6 до 18 років 3512 гривні.
Мати дітей, з якою проживають двоє малолітніх дітей виявила бажання отримувати аліменти у частці від доходу їх батька, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України 
Враховуючи наведене, аліменти на двох малолітніх дітей відповідача в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) є такими, що відповідають засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як і стягнення після досягнення старшою дитиною повноліття - на одну дитину 1/4 частки його заробітку (доходу).
Щодо вимоги стягувати не менше 100% прожиткового мінімуму.
Як вже зазначалося мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Позивач не надав доказів про розмір доходів відповідача та не заявляв клопотання про витребовування доказів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. ( ч.1,2,3,4 ст.12 ЦПК України).
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.13 ЦПК України)
У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином позивач не довів, що відповідач має достатність заробітку (доходу) для стягнення з нього аліментів не менше 100% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з огляду на що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
За таких обставин суд дійшов висновку щодо наявності передбачених законодавством України підстав для часткового задоволення позову. 
У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов подано до суду – 23.07.2026, отже саме з цієї дати мають стягуватися аліменти з відповідача на утримання двох дітей..
Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. на підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України.
Щодо судових витрат.
Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Позивач при зверненні до суду мав би сплатити 1331,20 грн судового збору, проте він звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»
Отже на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 141, 180-184,191, 192 Сімейного кодексу України, », ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.07.2026 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст складено та підписано 15.09.2026

Відомості про сторони:  

ПОЗИВАЧ:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) 

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

Суддя В. М. Шкиря