РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року | справа № 580/6333/26
| м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення коштів до державного бюджету,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі – відповідач), в якому позивач просить:
- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 на користь позивача Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України), (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), АДРЕСА_2 , на загальну суму 23 448 (двадцятьтри тисячі чотириста сорок вісім) грн. 36 коп. майнової шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок самовільного залишення відповідачем військової частини, за фактом чого здійснено перерахунок грошового забезпечення, внаслідок чого утворилася переплата, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі з розглядом справи без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не подав, тому суд на підставі ч.2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 09 вересня 2024 року №1240 - ОС, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, з 08 вересня 2026 року. 
Відповідно до рапорту коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування від 17.11.2024 №22.2/61475/24-Вн, встановлено, що 16.11.2024 року о 19 год. 00 хв. отримав доповідь від заступника начальника першого відділу прикордонної служби з морально психологічного забезпечення капітана ОСОБА_2 , про самовільне залишення частини військовослужбовцем старшим солдатом ОСОБА_1 . Старший солдат ОСОБА_1 , з 23.10.2024 року був госпіталізований у зв`язку із пораненням, 16.11.2024 о 14 год. 00 хв. надійшла інформація з медичного пункту 2 ПКШР, що старший солдат ОСОБА_1 16.11.2024 вийшов на зв`язок з медиками 2 ПКШР та повідомив, що він був виписаний з лікарні (КНП «Карлівська лікарня», м. Карлівка, Полтавської обл.) 11.11.2024 року та самовільно відправився до місця постійного проживання. На вимогу пояснити чому даний військовослужбовець не здійснив доповідь про виписку з лікарні та негайно після виписки не повернувся до місця тимчасової дислокації підрозділу ( АДРЕСА_3 ) старший солдат ОСОБА_1 відповіді надати не зміг. З 14 год. 00 хв. 16.11.2024 вищевказаний військовослужбовець на зв`язок не виходить, місцезнаходження невідоме. 
За даним фактом наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 19.11.2024 №4710-АГ призначене службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин викладених в рапорті коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування полковником ОСОБА_3 від 17.11.2024 №22.2/61475/24-Вн по факту самовільного залишення пункту тимчасової дислокації в АДРЕСА_3 старшим солдатом ОСОБА_1 . За результатом проведеного службового розслідування підтверджено факт не прибуття в пункт тимчасової дислокації підрозділу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України старшим солдатом ОСОБА_1 .
За результатом проведеного службового розслідування підтверджено факт не прибуття в пункт тимчасової дислокації підрозділу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України старшим солдатом ОСОБА_1 . 
Разом з тим, солдату ОСОБА_1 продовжувалось нарахування і виплата грошового забезпечення, хоча він був відсутній на військовій службі без поважних причин, так як нарахування та виплата грошового забезпечення в Державній прикордонній службі України здійснюється в поточному місяці за поточний місяць. 
Згідно довідки від 08.06.2026 року №758 15 мобільного прикордонного загону солдата ОСОБА_1 за час його відсутності на військовій службі, здійснювалась виплата грошового забезпечення у сумі 23448 грн. 36 коп. 
Станом на червень 2026 року залишок коштів, які отримані солдатом ОСОБА_1 без належної на те правової підстави, за час відсутності на військовій службі з 16.11.2024 – 30.11.2024 складає 23448 грн. 36 коп.
Відтак, солдату ОСОБА_1 у період з 16.11.2024 по теперішній час відсутній на військовій службі без поважних причин, документи які підтверджували б правомірність відсутності його на військовій службі до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону не надходили, отже останній є недобросовісним набувачем, а тому виплата грошового забезпечення у сумі 23448 грн. 36 коп., повинна бути стягнена у судовому порядку.
Оскільки у добровільному порядку відповідач вказані кошти не сплатив, позивач звернувся в суд з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Згідно із статтею 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” від 03.10.2019 №160-IX (далі – Закон №160-IX).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до ст. 4 Закону №160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону №160-IX переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Пунктом 1 частини 1 ст. 6 Закону №160-IX визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 09 вересня 2024 року №1240 - ОС, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, з 08 вересня 2026 року. 
Відповідно до рапорту коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування від 17.11.2024 №22.2/61475/24-Вн, встановлено, що 16.11.2024 року о 19 год. 00 хв. отримав доповідь від заступника начальника першого відділу прикордонної служби з морально психологічного забезпечення капітана ОСОБА_4 , про самовільне залишення частини військовослужбовцем старшим солдатом ОСОБА_1 . Старший солдат ОСОБА_1 , з 23.10.2024 року був госпіталізований у зв`язку із пораненням, 16.11.2024 о 14 год. 00 хв. надійшла інформація з медичного пункту 2 ПКШР, що старший солдат ОСОБА_1 16.11.2024 вийшов на зв`язок з медиками 2 ПКШР та повідомив, що він був виписаний з лікарні (КНП «Карлівська лікарня», м. Карлівка, Полтавської обл.) 11.11.2024 року та самовільно відправився до місця постійного проживання. На вимогу пояснити чому даний військовослужбовець не здійснив доповідь про виписку з лікарні та негайно після виписки не повернувся до місця тимчасової дислокації підрозділу (н.п. Миколаївка, Сумського району, Сумської області) старший солдат ОСОБА_1 відповіді надати не зміг. З 14 год. 00 хв. 16.11.2024 вищевказаний військовослужбовець на зв`язок не виходить, місцезнаходження невідоме. 
За даним фактом наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 19.11.2024 №4710-АГ призначене службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин викладених в рапорті коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування полковником ОСОБА_3 від 17.11.2024 №22.2/61475/24-Вн по факту самовільного залишення пункту тимчасової дислокації в АДРЕСА_3 старшим солдатом ОСОБА_1 . За результатом проведеного службового розслідування підтверджено факт не прибуття в пункт тимчасової дислокації підрозділу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України старшим солдатом ОСОБА_1 .
За результатом проведеного службового розслідування підтверджено факт не прибуття в пункт тимчасової дислокації підрозділу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України старшим солдатом ОСОБА_1 . 
Разом з тим, солдату ОСОБА_1 продовжувалось нарахування і виплата грошового забезпечення, хоча він був відсутній на військовій службі без поважних причин, так як нарахування та виплата грошового забезпечення в Державній прикордонній службі України здійснюється в поточному місяці за поточний місяць. 
Згідно довідки від 08.06.2026 року №758 15 мобільного прикордонного загону солдата ОСОБА_1 за час його відсутності на військовій службі, здійснювалась виплата грошового забезпечення у сумі 23448 грн. 36 коп. 
Однак, у матеріалах адміністративної справи відсутні докази сплати відповідачем у добровільному порядку на користь позивача переплаченого грошового забезпечення у загальній сумі 23448 грн. 36 грн.
При прийнятті рішення у цій справі суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій вказано, що спори щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень віднесено до розгляду в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення зі служби.
Враховуючи встановлені судом обставини та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги військової частини є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 належить стягнути матеріальну шкоду, завдану державі шляхом переплати грошового забезпечення у загальній сумі 23448 грн. 36 грн.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити повністю.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, відсутні підстави для розподілу судових витрат, а клопотання позивача про стягнення з відповідача судового збору є необґрунтованим.
Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) безпідставно набуті кошти в сумі 23448 (двадцять три тисячі чотириста сорок вісім) грн 36 коп.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя | Альона КАЛІНОВСЬКА