Справа № 570/98/25
Номер провадження 2/570/106/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,  
за участю секретаря судового засідання: Ярошик І.Р.,
учасники справи, які були присутні в судовому засіданні 05.06.2026 року:
позивачки - ОСОБА_1 ,
представника позивачки - адвоката Савурка О.В.,
відповідачки - ОСОБА_2 ,
представника відповідачки - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про скасування рішення сільської ради, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державної реєстрації, -
в с т а н о в и в :
08 січня 2025 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 , Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, в якій, просила: 
1. Скасувати рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської від 02 лютого 1999 року №57 про оформлення права власності на 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1 як незаконне.
2. Визнати свідоцтво про право власності на домоволодіння від 16 березня 1999 року, видане на підставі рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської від 25 лютого 1999 року на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , недійсним.
3. Скасувати державну реєстрацію від 16.03.1999 року на будинок АДРЕСА_1 , внесений в реєстрову книгу №2 під реєстровим номером 181-181 на ім`я ОСОБА_2 .
4. Скасувати рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району від 25 лютого 1999 року № 77 про розгляд заяв як незаконне.
Короткий зміст заяв по суті справи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає про те, що будинок АДРЕСА_1 побудовано у 1977 році її батьком, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, де вказано, що забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Рівненської районної ради депутатів трудящих від 17.10.1974 р. № 461.
17 липня 1978 року батько, ОСОБА_4 , подарував позивачці 1/2 житлового буднику, що стверджується договором дарування нотаріально посвідченим секретарем виконкому сільської Ради, ОСОБА_5 . Батько передав, а позивачка прийняла дар і почала користуватися 1/2 частиною будинку АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_4 , помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку від якої я не відмовилася, а прийняла, так як фактично проживала зі спадкоємцем в одному будинку та вступила в управління та володіння спадковим майном.
Те, що вона вступила в управління і володіння спадковим майном стверджується і відповіддю Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області Великожитинського старостинського округу до якої додано копії записів погосподарської книги № 11 Великожитинської сільської ради за 1996-2000 р.р., фонд 302, опис № 2, справа №75, особовий рахунок № НОМЕР_1 про належність домоволодіння по АДРЕСА_1 . В погосподарській книзі головою господарства записано позивачку, ОСОБА_1 . Також прийняття спадщини на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 підтверджується рішенням №76 від 25 лютого 1999 року Виконавчого комітету Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, де позивачці надано дозвіл на оформлення права власності.
Також спадкової справи після смерті батька не заводилося, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру, тобто інших спадкоємців, що прийняли чи відмовилися від спадщини не було.
За вказаних обставин позивачка стверджує про те, що є власником 1/2 частки за договором дарування та частки на підставі прийняття спадщини.
В листопаді 2024 року вона отримала позов ОСОБА_2 до неї про виділ частки в натурі і тоді дізналася, що право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину будинку. зареєстровано без правових підстав з порушенням норм цивільного права та моїх спадкових прав, що стало підставою звернення до суду, тому просила суд поновити їй строки позовної давності. Вартість домоволодіння та її 1/2 частки становить 754 545 грн, що підтверджується відомостями БТІ та незалежної оцінки на ім`я відповідачки.
Так в свідоцтві про право власності на 1/2 частку домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 вказано, що видано: 16 березня 1999 року ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Великожитинської сільської ради народних депутатів № 57 від 02.02.1999 року та записано в реєстрову книгу с. Бармаки том 2, стор. 181, поз. 181, дата запису 16 березня 1999 року.
Позивачка також звернулася до архівного управління Рівненської райдержадміністрації про отримання рішення виконкому Великожитинської сільської ради народних депутатів № 57 від 02.02.1999 року про оформлення права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , та їй повідомили, що такого рішення немає, але є рішення Великожитинської сільської ради народних депутатів № 77 від 25.02. 1999 року, яке їй надано.
Так в рішенні Великожитинської сільської ради народних депутатів № 77 від 25.02.1999 року про розгляд заяв вказано, що розглянувши заяву гр. ОСОБА_2 та пропозиції членів виконкому сільської ради вирішив: 1. На підставі запису погосподарської книги Великожитинської сільської ради №11, особовий рахунок НОМЕР_2 оформити право власності на 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Просити Рівненське ОБТІ виробити ОСОБА_2 свідоцтво про право власності.
Вона також звернулася до Рівненського КП «Обласне бюро технічної інвентаризації про витребування копії рішення виконкому Великожитинської сільської ради народних депутатів № 57 від 02.02.1999 року про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі АДРЕСА_1 і їйнадали таке рішення.
Але вказані рішення суперечать одне одному, не відповідають закону та винесені за відсутності записів про відповідачку у погосподарській книзі Великожитинської сільської ради № 11, особовий рахунок НОМЕР_2 .
Так як в будинку відповідачка не проживала, позивачка витребувала копію погосподарської книги, згідно якої за період з 1996-2000 роки вбачається відсутність записів про відповідачку в списку членів господарства, що вказує на незаконність винесеного рішення сільською радою про оформлення права власності за ОСОБА_2 та самого свідоцтва про право власності на 1/2 частку домоволодіння.
10.04.2025 року представник відповідачка — адвокат Романчук І.І. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, посвідчене виконкомом Великожитинської сільської ради 16.03.1999 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 .
Вказане домоволодіння розміщене на земельній ділянці кадастровий номер 5624681500:06:000:0146 площею 0,1648 га за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 87030632 від 15.05.2017 року.
Необхідно наголосити, частка у вказаному домоволодінні перейшла до ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Той факт, що 1/2 домоволодіння АДРЕСА_1 належала за життя ОСОБА_6 підтверджується записами по господарських книг Великожитинської сільської ради: за 1983-1985 роки книга №10, особовий рахунок № НОМЕР_3 ; за 1986-1990 роки книга № НОМЕР_4 , особовий рахунок № НОМЕР_5 .
Більш того, 28.12.1997 року ОСОБА_6 звертався до Великожитинської сільської ради народних депутатів з заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки під належним йому домоволодінням по АДРЕСА_1 . 
Вказану земельну ділянку передано йому у приватну власність рішенням Великожитинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області №64 від 05.12.1997 року. 
Відповідно до відповіді Шпанівської сільської ради №2/13-15/25 від 07.04.2025 року « ОСОБА_2 , прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 , була зареєстрована та за нею обліковувалось домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 згідно записів по господарської книги №11 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № НОМЕР_6 ».
Відповідно твердження позивачки про відсутність записів про ОСОБА_2 у по господарських книгах Великожитинської сільської ради с надуманим.
Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що вона успадкувала домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4 , слід зазначити, що відповідно до відповіді Шпанівської сільської ради №2/13-15/25 від 07.04.2025 року за даними по господарських книг за 1980-1994 роки відсутні записи про майно, що обліковувалось за ОСОБА_4 .
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.
Враховуючи відсутність у ОСОБА_4 на момент смерті права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , право Позивачки жодним чином не порушене, що с підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог.
Щодо ОСОБА_1 про те, що вона дізналась про оскаржувані рішення після звернення ОСОБА_2 з позовом до суду про виділ в натурі її частки в домоволодінні АДРЕСА_1 .
Так, необхідно наголосити що ще за життя ОСОБА_6 домоволодіння між ним та сестрою (Позивачкою) було фактично поділено: кожен із них користувався двома окремими житловими кімнатами, у кожного був окремий особовий рахунок на оплату електроенергію.
Вказаний поділ залишився і після оформлення в 1999 році права власності на частку у вказаному домоволодінні на ОСОБА_2 .. Зокрема, ОСОБА_2 оплачувала електроенергію та газ за окремими особовими рахунком, по підтверджується абонентним книжками за 2016, 2018, 2019 роки, договором про користування електроенергією від 02.07.2001 року.
Більш того, оскаржуване свідоцтво про право власності на домоволодіння особисто було подано до Великожитинської сільської ради у складі технічної документації із землеустрою щодо встановления (відновлення) меж земельної ділянки гр.. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за результатами розгляду, якої прийнято рішення №386 від 31.01.2016 року.
За вказаних умов, ОСОБА_1 не могла не знати, про оформлення за ОСОБА_2 права власності на частку в домоволодінні АДРЕСА_1 та про оскаржуване свідоцтво про право власності на домоволодіння, адже вказане свідоцтво подавалось нею особисто ще в 2016 році під час оформлення земельної ділянки під домоволодінням та її реєстрацією в відповідному реєстрі.
Зважаючи на викладене вище, ОСОБА_2 заявляє про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності на оскарження рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 02.02.1999 року №57, рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 02.02.1999 року №77, та свідоцтва про право власності на домоволодіння від 16.03.1999 року.
Таким чином вимога Позивачки про скасування рішення сільської ради, визнання свідоцтва про право власності недійсним є безпідставною.
Враховуючи викладене, ОСОБА_2 даний позов не визнає та вважає його безпідставним. В той самий час, з метою захисту своїх прав в даній справі вона змушена була звернутись за наданням правничої допомоги до адвоката Романчук Іванни Іванівни та понесла витрати на її оплату в розмірі 30000,00 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги та актом наданих послуг, у зв`язку з чим відповідачка просить стягнути з позивачки на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. 
13.05.2025 року від позивачки та її представника надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка зазначила про те, що відповідачка не вірно вказує про те, що 1/2 частки в спірному будинку перейшла до неї після смерті чоловіка. ОСОБА_6 не набув право власності на 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1 Спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку, від якої вона не відмовлялася, а прийняла, так як фактично поживала зі спадкодавцем в одному будинку та вступила в управління і володіння спадковим майном. 
При житті ОСОБА_4 подарував їй 1/2 частину домоволодіння, а де взялася 1/2 у ОСОБА_6 відповідачка не обгрунтувала. Самі по собі записи в погосподарській книзі, що ОСОБА_6 є власником спірного домоволодіння є невірними. Згідно наданого свідоцтва про забудову, забудовником був ОСОБА_4 — їхній батько. Згідно договору дарування саме він подарував їй 1/2 частку домоволодіння. Згідно витягу з спадкового реєстру відомостей спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася. Тобто 1/2 частина домоволодіння була спадковим майном після смерті батька. Проте брат, на відміну від неї, проживав у м.Рівне, що стверджується свідоцтвом про смерть і не реєстрував за собою будь-яку частку в спірному домоволодінні. Тому відповідачка не могла успадкувати чи набути право власності на домоволодіння. Крім того, відповідачка весь час була зареєстрована в м.Рівне, тому відомості в погосподарській книзі, на які посилається відповідачка, є неправильні. 
28.11.2025 року відповідач у справі Шпанівська сільська рада в особі представника ОСОБА_7 направила додаткові пояснення у справі, згідно яких представник пояснив, що позивачка зазначає, що нібито їй стало відомо про виділ частки у натурі в листопаді 2024 року. Проте дане твердження суперечить інформації з ДРРП №454092629 від 28.11.2025. Згідно з цією довідкою право спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5624681500:06:000:0146, що знаходиться під спірним будинком, зареєстроване за: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 . Дане право власності оформлено на підставі рішення Великожитинської сільської ради №386 від 31.01.2016 року. Цей факт суперечить твердженню позивачки про її незнання щодо права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину будинку. Також ОСОБА_1 в позові зазначає, що управляла і володіла спадковим майном згідно записів погосподарської книги. Хоча погосподарські книги були документом статистичного та облікового характеру в сільській місцевості, сам по собі запис не створює права власності на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній у 1999 році), виконавчими органами сільських, селищних, міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створені радами виконавчі органи. Крім того, відповідно до пункту «б» підпункту 10 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній у 1999 році), облік та реєстрація відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Частина перша пункту «б» підпункту 1 статті 31 Закону передбачала, що виконавчі органи ради уповноважені приймати в експлуатацію завершені будівництвом об`єкти у порядку, встановленому законодавством. Частиною першою статті 52 Закону визначено, що виконавчий комітет ради розглядає і вирішує питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Відповідно до частини шостої статті 59 Закону, виконавчий комітет ради приймає рішення в межах своїх повноважень на своїх засіданнях більшістю голосів від загального складу, які підписуються відповідним головою. Окрім того повідомили, що всі рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, прийняті до 31.12.2021 року, передані на зберігання до архівного управління Рівненської районної державної адміністрації. Таким чином, у зв`язку з відсутністю в розпорядженні сільської ради первинних документів, на підставі яких було прийнято рішення, Шпанівська сільська рада не має об`єктивної можливості провести аналіз законності вказаного рішення станом на дату його ухвалення. Відповідно до вищевикладеного, Шпанівська сільська рада, заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 
01.04.2026 року від представника позивачки — адвоката Савурка О.В. надійшла відповідь на відзив, де він зазначив про те, що від відповідача у справі Шпанівської сільської ради надійшов відзив, де зазначено що право власності оформлено на підставі рішення Великожитинської сільської ради №386 від 31.01.2016 року, що погосподарські книги були документом статистичного та облікового характеру в сільській місцевості і сам по собі запис не створює права власності на об`єкт нерухомого майна. Із вказаними доводами представник позивачки погоджується і вважає їх обгрунтованими. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року №69. Згідно п.9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно порядку обліку у погосподарських книгах п.38 вказано, що якщо жилий будинок знаходиться у власності не одного, а двох та більше самостійних господарів, то в особових рахунках кожного з цих господарств у рядку «Жилий будинок» необхідно записати відповідні частки, наприклад «півбудинку» з вказівкою загальної та жилої площі. Крім того, право власності у 1994 році регулювався Законом України «Про власність» тобто сільська рада ніякого рішення щодо права власності на будинок ОСОБА_8 – спадкодавця у справі видавати не могла, що вказує на незаконність її рішення. Тому доводи відповідача Шпанівської сільської ради є необгрунтованими, а позовні вимоги ОСОБА_1 є законними.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.01.2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків заяви.
05.03.2025 року надійшла заява про усунення недоліків та звільнення від сплати судового збору.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04.03.2025 року клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви задоволено, звільнено позивачку від сплати судового збору за подання позовної заяви. Позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
10.04.2025 року представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Романчук І.І. подано відзив на позовну заяву та долучено документи.
12.05.2025 року від відповідачки надійшло клопотання про долучення документів.
13.05.2025 року від позивачки та її представника надійшла відповідь на відзив.
29.05.2025 року від представника відповідачки надійшло клопотання про виклик свідка. 
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 30.05.2025 року клопотання відповідачки про долучення доказів задоволено, клопотання про виклик свідка задоволено. 
28.11.2025 року представником Шпанівської сільської ради Рівненського району подано додаткові пояснення у справі та долучено виписку з Державного реєстру речових прав. 
01.04.2026 року від представника позивачки надійшла відповідь на додаткові пояснення представника Шпанівської сільської ради Рівненського району.
Позиції сторін у справі.
У судовому засіданні 05.06.2026 року представник позивачки – адвокат Савурко О.В. та позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та відповіді та відзив та просили задоволити позов та скасувати рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської від 02 лютого 1999 року №57 про оформлення права власності на 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1 як незаконне. Визнати свідоцтво про право власності на домоволодіння від 16 березня 1999 року, видане на підставі рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської від 25 лютого 1999 року на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , недійсним. Скасувати державну реєстрацію від 16.03.1999 року на будинок АДРЕСА_1 , внесений в реєстрову книгу №2 під реєстровим номером 181-181 на ім`я ОСОБА_2 . Скасувати рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району від 25 лютого 1999 року № 77 про розгляд заяв як незаконне.
Представник відповідачки – адвокат Романчук І.І. та відповідачка ОСОБА_2 заперечували щодо заявлених вимог з підстав наведених у відзиві та виклали свою позицію у письмовому виступі в судових дебатах. Так, згідно даних погосподарських книг за 1980-1994 роки відсутні записи про майно, що обліковувалося за ОСОБА_4 . При цьому, згідно записів погосподарських книг за 1983-1985 роки книга №10, особовий рахунок № НОМЕР_3 ; за 1986-1990 роки книга №10 особовий рахунок № НОМЕР_5 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_6 , а не ОСОБА_4 . Тому, враховуючи відсутність у ОСОБА_4 на момент смерті права власності на домоволодіння, право позивачки жодним чином не порушене, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, позивачка не могла не знати про оформлення за ОСОБА_2 права власності на частку в домоволодінні АДРЕСА_1 та про оскаржуване свідоцтво про право власності на домоволодіння, адже вказане свідоцтво подавалося нею особисто ще в 2016 році під час оформлення земельної ділянки під домоволодінням та її реєстрацію у відповідному реєстрі. Крім того, представник відповідачки заявляє про пропуск позивачкою строку позовної давності на оскарження заявлених у позовній заяві рішень. У зв`язку з наведеним, просить відмовити в задоволенні позову. 
Представник відповідача Шпанівської сільської ради в особі представника Столярчука М.А. заперечував щодо заявлених позовних вимог, з підстав їх необгрунтованості та невідповідності фактичним обставинам та доказам. 
В судовому засіданні 05.06.2026 року було оголошено перерву для ухвалення рішення у справі до 17.06.2026 року. 17.06.2026 року оголошення рішення відкладено у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні до 24.06.2026 року 16:00 год.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, ОСОБА_4 надано земельну ділянку під забудову житлового будинку площею 0,08 га, яка виділена з земель колгоспу «Зірка», на підставі рішення виконкому Великожитинської сільської Ради депутатів трудящих від 28.06.1974 року. 
Згідно Договору дарування від 17.07.1978 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 жилого будинку, що знаходиться в с.Бармаки Ровенського району.
Згідно свідоцтва про смерть, виданого повторно серії НОМЕР_7 виконавчим комітетом Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області 27.11.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено актовий запис №23.
Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №79327085 від 27.11.2024 року, інформація по ОСОБА_4 у Спадковому реєстрі відсутня.
Згідно Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 16.03.1999 року, частини домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_1 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Великожитинської сільської ради народних депутатів №58 від 02.02.1999 року.
Згідно Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 16.03.1999 року, частини домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_2 Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Великожитинської сільської ради народних депутатів №57 від 02.02.1999 року.
Згідно копії запису з погосподарської книги №714 (№49 по земельнокадастровій книзі) головою господарства записано ОСОБА_1 , а також був записаний ОСОБА_9 – племінник, який згідно запису вибув 1999 року. 
Згідно рішення №76 від 25.02.1999 року виконавчого комітету Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, на підставі запису погосподарської книги Великожитинської сільської ради №11, особовий рахунок НОМЕР_2 вирішено оформити право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . 
Згідно рішення №77 від 25.02.1999 року виконавчого комітету Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, на підставі запису погосподарської книги Великожитинської сільської ради №ІІ, особовий рахунок НОМЕР_2 вирішено оформити право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Згідно листа Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації №6 від 06.01.2025 року, КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної Ради повідомляє, що згідно реєстрових книг бюро станом на 01.01.2013 року, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 – , ОСОБА_2 – на підставі Свідоцтва права власності виданого виконавчим комітетом Великожитинської сільської ради 16.03.1999 року про що зроблений запис в реєстровій книзі №2 під реєстровим №181-181. 
Згідно Рішення №57 від 02.02.1999 року Про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі виконавчого комітету Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, на підставі запису погосподарської книги Великожитинської сільської ради №ІІ, особовий рахунок НОМЕР_2 , оформити право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Згідно Рішення №58 від 02.02.1999 року Про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі виконавчого комітету Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, на підставі запису погосподарської книги Великожитинської сільської ради №ІІ, особовий рахунок НОМЕР_2 , оформити право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Згідно листа Бюро технічної інвентаризації та незалежної оцінки №73 від 29.01.2024 року, станом на 15.01.2024 року інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 становить 1 509 090 грн. 
Згідно листа Бармаківського старостинського округу №2/13-15/25 від 07.04.2025, за даними погосподарських книг за 1980-1994 роки відсутні записи про майно, що обліковувалося за ОСОБА_4 ; за ОСОБА_6 обліковувалось житлового будинку згідно записів погосподарських книг Великожитинської сільської ради: за 1983-1985 роки книга №10, особовий рахунок № НОМЕР_3 ; за 1986-1990 року книга №10, особовий рахунок № НОМЕР_5 ; ОСОБА_6 був зареєстрований до 1988 року в с.Бармаки Рівненського району Рівненської області. У 1988 році вибув в м.Рівне. ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 була зареєстрована та за нею обліковувалось домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 згідно записів погосподарської книги №11 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № НОМЕР_6 . 
Згідно записів погосподарської книги, особовий рахунок № НОМЕР_5 головою сім`ї є ОСОБА_6 . 
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 22.07.1998 року виданого міськвідділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Згідно заяви ОСОБА_6 від 28.12.1997 року останній просив Великожитинської сільської ради народних депутатів передати у приватну власність земельну ділянку в розмірі 0,07 га, яка заходиться біля будинку по АДРЕСА_1 і земельної ділянки в розмірі 0,15 га. 
Згідно виписки з рішення від 05.12.1997 року №64 Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування, передано у приватну власність для індивідуального житлового будівництва ділянку площею 0,07 га ОСОБА_6 в с.Бармаки. 
Згідно Технічного паспорту на будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виданого ФОП ОСОБА_10 виготовлено Технічний паспорт на вказаний будинок станом на 16.01.2024 року, складено схему розташування будівель та споруд, план будинку, експлікацію приміщень до плану житлового будинку, характеристику будинку, господарських будівель та споруд.
Згідно відповіді Бармаківського старостинського округу №5/13-15/25 від 08.04.2025 року, в погосподарській книзі №11 за 1996-2000 роки адресу по АДРЕСА_2 змінено на АДРЕСА_1 і домогосподарство рахувалося за ОСОБА_1 . 
Згідно витягу з Рішення №386 від 31.01.2016 року Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1648 га (кадастровий номер:5624681500:06:000:0146) громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с.Бармаки, на території Великожитинської сільської ради Рівненського району. Надати у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1648 га (кадастровий номер 5624681500:06:000:0146) громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с.Бармаки на території Великожитинської сільської ради Рівненського району. Громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформити право на земельну ділянку в порядку, визначеному законодавством. 
Згідно картки прийому заяви №86489300 від 05.05.2017 року, заява про державну реєстрацію права власності подана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.05.2017 за реєстраційним номером 22162193.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87030632 від 15.05.2017 року зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 5624681500:06:000:0146, площею 0.1648 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с.Бармаки, Рівненського району Рівненської області за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно Договору про користування електричною енергією №930079 від 02 липня 2001 року, між ОСОБА_2 , яка проживає по АДРЕСА_3 та Електропостачальником ДАЕК «Рівнеобленерго» укладено Договір про користування електричною енергією. 
Як вбачається з Абонентської книжки по розрахунках за користування природним газом ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок НОМЕР_9 (адреса: АДРЕСА_3 ) та згідно наданих квитанції ОСОБА_2 сплачує комунальні платежі за користування газом за вказаною адресою.
Як вбачається з копії абонентських книг по розрахунках за електроенергію ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_10 (адреса: АДРЕСА_3 ) та згідно наданих квитанції ОСОБА_2 сплачує комунальні платежі за користування електричною енергією за вказаною адресою.
Згідно витягу №128 від 06.05.2025 року з погосподарської книги 11, особистий рахунок НОМЕР_6 в АДРЕСА_1 , будинок обліковується за ОСОБА_11 . 
Згідно будівельного паспорту внутрішнього газообладнання, схеми та Дозволу №2922 від 28.06.1996 року надано дозвіл на підключення газових мереж до будинку в АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді на запит №4/13-15/25 від 08.04.2025 року Бармаківського старостинського округу, повідомлено про те, що погосподарські книги до 1979 року передані на зберігання до архівного управління Рівненської районної державної адміністрації.
В погосподарських книгах Великожитинської сільської ради 1980-1995 років були відсутні назви вулиць та нумерація будинків. В погосподарських книгах за 1996-2000 роки відсутні дані про будинок за вищевказаною адресою. 
Згідно Акту від 16.01.2008 року представника ВАТ «Рівнегаз» та власником лічильника ОСОБА_11 для повірки лічильника. 
Згідно Абонентної книжки 15-84Т ВАТ «Рівнегаз» ОСОБА_11 є користувачем газу та останній установлено газове обладнання, яке проходило профілактику про що зазначено у відповідному розділі.
Згідно Паспорту на лічильник газу від 17.01.2008 року, такий установлено за адресою: АДРЕСА_3 та здійснено його повірку.
Згідно Паспорту на лічильник газу від 23.07.2015 року, такий установлено за адресою: АДРЕСА_3 , власник особового рахунку № НОМЕР_11 ОСОБА_2 , та здійснено його повірку. Також надано Акт зняття та Акт встановлення лічильника за адресою: АДРЕСА_3 .
В судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_1 , яка пояснила, що являється рідною сестрою позивачки та покійного чоловіка відповідачки. Так, в 1947 році їхній батько ОСОБА_4 отримав земельну ділянку для забудови та їхня сім`я будувала будинок, вони, як діти, допомагали йому у будівництві, закупляли матеріали для будівництва. Закінчили будувати будинок у 1978 році. Після закінчення інституту вона переїхали проживати в місто Рівне, там отримала квартиру, а сестра залишилися з батьком і проживала в будинку. Батько подарував частку будинку її сестрі ОСОБА_1 . Вказує про те, що був такий період, що батько проживав у неї, через певний час у позивачки. Брат, ОСОБА_6 також проживав у тому будинку, мав окреме господарство. Потім працював та проживав у м.Рівному. У 1998 році брат помер. Про оформлення спадщини їй нічого не відомо. Вказує про те, що вони разом з сестрою і досі обробляють землю біля будинку. Останнім часом, на протязі декількох років, племінник та син відповідачки перестав пускати позивачку до будинку та обмежує її у доступі до її власності. Наскільки їй відомо, після смерті брата відповідачка отримала у спадок квартиру, де на даний час і проживає, комунальні платежі за частину будинку платить відповідачка, має установлені лічильники, має відокремлену частиу господарства. 
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.
Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. 
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Відносини щодо порядку набуття права власності на спірне нерухоме майно та ухвалення оспорюваного рішення виникли в у 1999 році, а тому в даному випаду у відповідності до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України положення ЦК України не можуть застосовуватись до них, і в даному випадку при вирішенні питання про законність набуття права власності на вказане майно слід виходити з положень нормативно-правових актів, які діяли в той час. Таким чином, право на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення будівництва.
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.
Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 вбачається, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Відповідно до пункту 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.
Згідно з пунктом 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.
Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).
Індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.
Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). 
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. 
Згідно п.9 цих Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне господарство. 
Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).
Станом на 1999 рік, порядок обліку та реєстрації нерухомості регулювався постановою Ради Міністрів УРСР № 105 від 11.03.1985 року «Про порядок державного обліку житлового фонду», Наказом Державного комітету України по ЖКГ №56 від 13.12.1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року №69.
Відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105, яка діяла на той час, сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Згідно п. 4.1. вказаних Правил №56 від 13.12.1995 року оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна при наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та при наявності акта державної комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію.
Розділ 5 Правил передбачає Порядок оформлення фізичним особам права власності на об`єкти нерухомого майна при відсутності правовстановлюючих документів
Так п.5.1. Правил, при відсутності правовстановлюючих документів, 
зазначених в цих Правилах (додаток № 1), зацікавлена фізична особа 
подає до місцевого органу державної виконавчої влади, місцевого 
самоврядування заяву про оформлення права власності на об`єкт 
нерухомого майна і отримання свідоцтва про це. 5.2. В заяві повинні бути зазначенені: а) причини відсутності правовстановлюючих документів; б) факти, що підтверджують право власності. До заяви додаються: а) довідки з відповідних органів про те, що об`єкт не 
знаходиться у них на балансі; б) інші документи, що можуть бути доказом у справі.
Пунктом 5.3. Правил, для вирішення питання про можливість оформлення фізичній 
особі права власності на об`єкт нерухомого майна орган державної 
виконавчої влади, місцевого самоврядування доручає бюро технічної 
інвентаризації зібрати відомості, необхідні для визначення 
власника об`єкта, а саме: а) оглянути об`єкт; б) одержати в установленому законодавством порядку необхідні письмові відомості від фізичних та юридичних осіб; в) скласти акт огляду об`єкту за підписом уповноважених 
посадових осіб місцевого органу державної виконавчої влади або 
органу місцевого самоврядування, бюро технічної інвентаризації, а 
також юридичних чи фізичних осіб, які дали відомості щодо об`єкта 
нерухомого майна.
Підпунктом 5.4. Правил, бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних 
матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає 
мотивований висновок про те, кому належить об`єкт, подає його 
органу державної виконавчої влади або місцевого самоврядування, 
який виносить рішення щодо видачі заявнику свідоцтва про право 
власності.
У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.
Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснено, що положения статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).
До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося
За приписами ст. 120, ст. 121, ст. 123 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток учасників у праві спільної сумісної власності залежить від участі кожного із членів у його створенні.
Так, згідно Постанови Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року №69 п.38, якщо жилий будинок знаходиться у власності не одного, а двох та більше самостійних господарів, то в особових рахунках кожного з цих господарств у рядку "Жилий будинок" необхідно записати відповідні частки, наприклад, "півбудинку", з вказівкою загальної та жилої площі. Одночасно необхідно на вільному місці, вище рядка "Жилий будинок" записати № особового рахунку господарства, яке є співвласником цього будинку. Якщо господарство має два будинки (дві чи більше квартири), то необхідно записати відомості по кожному будинку (квартирі) окремо: в чисельнику по першому будинку, знаменнику по другому.
Згідно п.40 Постанови, протягом року виконком сільської Ради в установленому порядку проводить відповідні записи в особових рахунках господарств, а саме: про народжених та померлих за матеріалами записів актів громадянського стану, про вибуття та повернення в господарство тимчасово відсутніх членів господарства на підставі повідомлень членів сім`ї, про зміну голови господарства (сім`ї), про зміну суспільної групи господарства, про розділення та об`єднання господарств, про переїзд та вибуття всіх членів господарств на нове місце проживання і т. д.
Згідно п.41. Особовий рахунок кожного господарства після його заповнення під час подвірних обходів як в період закладки нових погосподарських книг, так і в період суцільної перевірки та уточнень записів у раніше заведених погосподарських книгах обов`язково повинен бути підписаний членом господарства, що записаний першим (головою господарства), або у випадку його відсутності дорослим членом господарства, а також секретарем виконкому сільської Ради (або особою, що провадить перевірку та запис).
Так, згідно Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, зокрема п.15, при розділенні одного господарства на два з особового рахунку виключаються (викреслюються) особи, які виділилися із складу старого господарства. На утворене господарство відкривається новий особовий рахунок у відповідній погосподарській книзі за місцем його знаходження. розділі "Додаткові відомості" по цих господарствах робляться відмітки: "розділилося з господарством №..." або "виділилося з господарства №..." та вказуються назва і дата документа, яким оформлений розділ старого господарства.
Відповідно до ст. 31 Закону України від 01.07.2004 № 1952-1? «Про державну ресстрацію речових прав на нерухоме майно, особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку:
1. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:
1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.
2. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної ресстрацій права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.
Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.
Судом встановлено, що згідно Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, ОСОБА_4 надано земельну ділянку під забудову житлового будинку площею 0,08 га, яка виділена з земель колгоспу «Зірка», на підставі рішення виконкому Великожитинської сільської Ради депутатів трудящих від 28.06.1974 року.
Як встановлено з пояснень учасників справи та свідка ОСОБА_1 , сім`я ОСОБА_12 будувала будинок та за поясненнями останніх, таке будівництво було закінчено в 1978 році.
У 1978 році у відповідності до Договору дарування від 17.07.1978 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 жилого будинку, що знаходиться в с.Бармаки Ровенського району.
При цьому, слід звернути увагу, що згідно листа Бармаківського старостинського округу №2/13-15/25 від 07.04.2025, за даними погосподарських книг за 1980-1994 роки відсутні записи про майно, що обліковувалося за ОСОБА_4 ; за ОСОБА_6 обліковувалось житлового будинку згідно записів погосподарських книг Великожитинської сільської ради: за 1983-1985 роки книга №10, особовий рахунок № НОМЕР_3 ; за 1986-1990 року книга №10, особовий рахунок № НОМЕР_5 ; ОСОБА_6 був зареєстрований до 1988 року в с.Бармаки Рівненського району Рівненської області. У 1988 році вибув в м.Рівне. ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 була зареєстрована та за нею обліковувалось домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 згідно записів погосподарської книги №11 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № НОМЕР_6 . 
Так, як вбачається з даних погосподарських книг, особовий рахунок № НОМЕР_5 , господарство, а саме житловий будинок побудований в 1977 році та інше господарство обліковувалося за ОСОБА_6 .
Згідно записів погосподарської книги №11 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № НОМЕР_6 , господарство, зокрема будинок АДРЕСА_1 обліковувалося за ОСОБА_2 .
Як вбачається з наданих стороною відповідача доказів, ОСОБА_6 , а в подальшому його дружина ОСОБА_2 були членами домогосподарства по АДРЕСА_1 .
Такий факт підтверджують і інші надані докази, зокрема документи про встановлення газового обладнання, про наявність встановлення та користування газовим лічильником та електроенергією про що надано також абонентські книги та квитанції про оплату комунальних послуг ОСОБА_2 за адресою: буд. АДРЕСА_3 . 
Крім того, згідно даних погосподарської книги, особовий рахунок № НОМЕР_1 членами господарства значилися з 1996 року по 2000 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (племінник), який вибув у 1999 році. 
Згідно Рішення №57 від 02.02.1999 року Про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі виконавчого комітету Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, на підставі запису погосподарської книги Великожитинської сільської ради №ІІ, особовий рахунок НОМЕР_2 , вирішено оформити право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Згідно Рішення №58 від 02.02.1999 року Про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі виконавчого комітету Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, на підставі запису погосподарської книги Великожитинської сільської ради №ІІ, особовий рахунок НОМЕР_2 , вирішено оформити право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Тобто, наведене стверджує суд у тому, що за адресою домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вели два окремі господарства, про що свідчать дані погосподарських книг. Вказане домоволодіння мало окремі особові рахунки, встановлені лічильники на споживання природного газу та електроенергії. 
При цьому, надані погосподарські книги не містять відомостей про визначення часток кожного із членів домоволодіння, як того вимагало на той час законодавство, зокрема Постанова Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року №69 п.38, а в погосподарських книгах кожного із власників як то ОСОБА_1 так і ОСОБА_6 , а в подальшому ОСОБА_2 , воно було вказане як одне єдине домоволодіння без визначення часток.
Однак, такий недолік не призводить суд до сумнівів у законності та підставності належності права власності на таке домоволодіння АДРЕСА_1 як ОСОБА_1 так і ОСОБА_6 , а в подальшому ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_2 в порядку спадкування продовжила володіти домоволодінням та оформила право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Позивачка, не погоджується із законністю набуття відповідачкою права власності на частину будинку, оскільки вважає, що частину будинку вона отримала у власність на підставі договору купівлі-продажу, а іншу частину будинку прийняла як спадщину так як фактично проживала зі спадкоємцем в одному будинку та вступила в управління та володіння спадковим майном, натомість ОСОБА_2 відношення до майна не має, оскільки відсутня в списку членів господарства. 
Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивачки, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Так, згідно даних погосподарської книги Великожитинської сільської ради за ОСОБА_6 обліковувалось житлового будинку згідно записів погосподарських книг Великожитинської сільської ради: за 1983-1985 роки книга №10, особовий рахунок № НОМЕР_3 ; за 1986-1990 року книга №10, особовий рахунок № НОМЕР_5 . 
ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 була зареєстрована та за нею обліковувалось домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 згідно записів погосподарської книги №11 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № НОМЕР_6 . 
Крім того, з наданих відповідачем документів вбачається, що ОСОБА_6 звертався до Великожитинської сільської ради з заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки в розмірі 0,07 га. та згідно виписки з рішення від 05.12.1997 року, йому передано у приватну власність земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,07 га. 
Так, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_8 22.07.1998 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне.
Після смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_2 прийняла спадщину та оформила своє право на спадщину. 
Крім того, згідно Витягу з погосподарської книги №11 за 1996-2000 роки, особистий рахунок НОМЕР_6 в АДРЕСА_1 будинок обліковується за ОСОБА_2 .
При цьому, згідно абонентських книг, квитанції та інших документів, вбачається, що рахунки на обслуговування та сплату послуг за використання газу та електроенергії відкриті на ім`я ОСОБА_2 та оплачуються нею. 
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 на законних підставах та у передбачений законом спосіб набула права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 .
При цьому, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 було оформлено право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі запису погосподарської книги Великожитинської сільської ради №ІІ, особовий рахунок НОМЕР_2 , як члену домоволодіння, а не на підставі договору дарування на який посилається позивачка. 
Крім того, слід зазначити про те, що згідно наявних у справі доказів, за даними погосподарських книг за 1980-1994 роки відсутні записи про майно, що обліковувалося за ОСОБА_4 .
Згідно Витягу зі Спадкового реєстру – спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину щодо ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у реєстрі відсутні. 
Наведене приводить суд до переконання про безпідставність посилань позивачки про набуття права власності на спадкове майно, а саме частину будинку, яку вона прийняла після смерті спадкодавця - батька ОСОБА_4 , оскільки проживала зі спадкодавцем в одному будинку та вступила в управління ним. 
Таким чином, на підставі наявних в розпорядженні суду матеріалів, відсутні належні та допустимі докази вважати незаконним рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської від 02 лютого 1999 року №57 про оформлення права власності на 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для скасування вказаного рішення. 
Крім того, що стосується посилання позивачки про те, що про оформлення права власності відповідачкою на частину будинку їй стало відомо лише в 2024 році, суд ставиться критично, оскільки таке спростовується наявними в розпорядженні доказами. 
Так, як вбачається з рішення №386 (витяг) від 31.01.2016 року Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. 
За результатами звернення було прийнято рішення затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1648 га (кадастровий номер 5624681500:06:000:0146) громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с.Бармаки на території Великожитинської сільської ради Рівненського району. 
Надано у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1648 га (кадастровий номер 5624681500:06:000:0146) громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с.Бармаки на території Великожитинської сільської ради Рівненського району. 
Згідно картки прийому заяви №86489300 від 05.05.2016 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з заявою про державну реєстрацію права власності до відділу з питань адміністративних послуг Рівненської районної державної адміністрації. 
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87030632 від 15.05.2017 року зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 5624681500:06:000:0146, площею 0.1648 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с.Бармаки, Рівненського району Рівненської області за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В подальшому, позивачка та відповідачка звернулися до ФОП ОСОБА_10 з приводу отримання технічного паспорту на будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Такі докази спростовують посилання позивачки про те, що про порушення її прав, в тому числі спадкових, їй стало відомо лише в листопаді 2024 року. 
Щодо позовної вимоги позивачки визнати свідоцтво про право власності на домоволодіння від 16 березня 1999 року, видане на підставі рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської від 25 лютого 1999 року на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , недійсним; скасувати державну реєстрацію від 16.03.1999 року на будинок АДРЕСА_1 , внесений в реєстрову книгу №2 під реєстровим номером 181-181 на ім`я ОСОБА_2 ; скасувати рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району від 25 лютого 1999 року № 77 про розгляд заяв як незаконне, суд зазначає, що такі вимоги є пов`язаними із вимогою про визнання рішення сільської ради незаконним та похідними від неї, а тому у їх задоволенні також слід відмовити за безпідставністю.
При цьому, слід звернути увагу на те, що оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, а тому не розглядає питання про застосування строку позовної давності.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, судом враховується усталена практика Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Таким чином, на підставі зібраних доказів наявних у розпорядженні суду, з урахуванням норм чинного законодавства та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про скасування рішення сільської ради, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державної реєстрації.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений судовий збір за подання позовної заяви покладається на позивачку.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про скасування рішення сільської ради, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державної реєстрації - відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У зв`язку з надмірним навантаженням повний текст рішення складено 14 липня 2026 року.
Сторони справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_12 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач 1: ОСОБА_2 , РНОКПП - відсутній, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач 2: Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області: код ЄДРПОУ 04387317, адреса місцезнаходження: вул.Рівненська, 76а, с.Великий Житин, Рівненського району Рівненської області.

Суддя Гладишева Х.В.