441/1095/26 2/441/961/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
(заочне)
08 липня 2026 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Перетятько О.В.,
за участі секретаря Лихоносової Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городок Львівської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -
в с т а н о в и в :
представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») Кудіна А.В. звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 7897368 від 21 жовтня 2025 року в розмірі 15 675 гривень 00 копійок, а також понесені у справі судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог покликається, що 21 жовтня 2025 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 7897368, який укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Первісний кредитор виконав умови договору, надавши відповідачці грошові кошти у розмірі 5 000 гривень 00 копійок, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, однак відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, через що виникла заборгованість у загальному розмірі 15 675 гривень 00 копійок, яка складається з 5 000 гривень 00 копійок - заборгованості за основною сумою боргу, 7 гривень 00 копійок - заборгованості за відсотками, 10 000 гривень 00 копійок - заборгованості за пенею та 668 гривень 00 копійок - заборгованості за комісією.
20 лютого 2026 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20022026/4, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до боржників, у тому числі за договором позики № 7897368 від 21 жовтня 2025 року.
Всупереч умовам договору позики, незважаючи на наявність зобов`язання щодо повернення позики та сплати передбачених договором платежів, відповідачка заборгованість не погасила. З моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 остання не здійснила платежів для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
Представник позивача Кудіна А.В. у судове засідання не з`явилася, при зверненні із позовом до суду просила про розгляд справи за її відсутності, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.
На сайті «Судова влада України»: Городоцький районний суд Львівської області у розділі «Громадянам», в якому є список справ призначених до розгляду, було розміщено інформацію про час та дату судового засідання у цій справі.
З огляду на те, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність в Городоцькому районному суді Львівської області справи за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до неї про стягнення заборгованості, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивача, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України.
Відповідно до статті 128 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.
Згідно з частиною першою статті 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 21 жовтня 2025 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 7897368, за умовами якого відповідачці надано грошові кошти у розмірі 5 000 гривень 00 копійок. Строк позики визначено 15 днів, дата повернення позики - 04 листопада 2025 року.
Згідно з наданими позивачем розрахунками та витягом з реєстру боржників, заборгованість за договором позики № 7897368 від 21 жовтня 2025 року становить 15 675 гривень 00 копійок і складається з 5 000 гривень 00 копійок - заборгованості за основною сумою боргу, 7 гривень 00 копійок - заборгованості за відсотками, 10 000 гривень 00 копійок - заборгованості за пенею, 668 гривень 00 копійок - заборгованості за комісією.
Факт перерахування відповідачці грошових коштів у розмірі 5 000 гривень 00 копійок підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією про виплату коштів від 21 жовтня 2025 року, згідно з якою платником є ТОВ «Сіроко Фінанс», сума переказу становить 5 000 гривень 00 копійок.
20 лютого 2026 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20022026/4, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором позики № 7897368 від 21 жовтня 2025 року.
Частинами першою - четвертою та пунктом четвертим частини п`ятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною або сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлений інший документ, який посвідчує передання позичальнику визначеної грошової суми.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документа, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до частин першої і другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Особливості укладення договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин третьої, четвертої, п`ятої, шостої та восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви в електронній формі або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами договору в електронній формі та його відповідності вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення договору позики шляхом використання відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За таких підстав суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства 21 жовтня 2025 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики № 7897368.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, однак сама по собі відсутність такого повідомлення не звільняє боржника від обов`язку виконати зобов`язання.
Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору; неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
За змістом частини першої статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк, встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відтак судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому договором позики, належним чином не виконала та грошові кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Відповідачка не спростувала належними доказами наявність заборгованості перед позивачем, не довела факт виконання зобов`язань за договором позики, зокрема, по сплаті суми позики та відсотків.
Таким чином, суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом позики та відсотками за договором позики № 7897368 від 21 жовтня 2025 року в сумі 5 007 гривень 00 копійок підлягає задоволенню.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який на теперішній час продовжено і який діє по сьогоднішній день.
Відповідно до положень пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит або позику банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання, невиконання або часткове виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Пеня у розмірі 10 000 гривень 00 копійок за договором позики № 7897368 від 21 жовтня 2025 року нарахована за період після 24 лютого 2022 року, тобто під час дії положень пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Підстав для стягнення з відповідачки комісії за договором позики № 7897368 від 21 жовтня 2025 року в розмірі 668 гривень 00 копійок суд не убачає, з огляду на наступне.
Зі змісту договору позики вбачається, що у пункті 1.2 договору комісію визначено як грошові кошти, що нараховуються на суму позики, є платою за надання такої позики та складовою загальних витрат за споживчим кредитом. Пунктом 2.4 договору позики передбачено комісію у розмірі 13,36 відсотка від суми позики, що становить 668 гривень 00 копійок.
Отже, договір містить лише загальне формулювання про те, що комісія є платою за надання позики, однак не зазначає, які саме конкретні послуги за вказану комісію надаються позичальнику, та фактично передбачає оплату за ту саму дію кредитодавця - надання грошових коштів у позику, за користування якими договором окремо визначено проценти.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2019 року у справі № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18, зазначено, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами кредитодавців щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.
Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору.
Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказано, що встановлення у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним.
Зазначене узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02 жовтня 2019 року у справі № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18.
Умова договору про сплату комісії за надання позики без зазначення конкретних послуг, за які її сплачено, порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за комісією за договором позики № 7897368 від 21 жовтня 2025 року у розмірі 668 гривень 00 копійок задоволенню не підлягає.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, відповідно до вимог статей 133, 141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 850 гривень 44 копійки.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 133, 141, 211, 247, 258, 259, 264, 265, 280, 282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 205, 207, 509, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 610, 611, 626, 628, 638, 639, 1046, 1047, 1048, 1049, 1077 Цивільного кодексу України, Законом України «Про електронну комерцію», суд, -
у х в а л и в :
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої на АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ: 35625014, місцезнаходження вулиця Лісова, 2 у місті Бровари Київської області) заборгованість за договором позики № 7897368 від 21 жовтня 2025 року в розмірі 5 007 (п`ять тисяч сім) гривень 00 копійок та 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 44 копійки судового збору, а всього 5 857 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят сім) гривень 44 копійки.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяви про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя Перетятько О.В.