П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/6379/26	

Суддя першої інстанції - Хурса О. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року у справі №420/6379/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача - житлово-будівельний кооператив “ПРИМОРСЬКИЙ РЕЗІДЕНС”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача, - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича про арешт від 13 січня 2026 року ВП №79963198, якою накладено арешт на майнові права боржника: ЖБК “ПРИМОРСЬКИЙ РЕЗІДЕНС”, щодо земельної ділянки площею 0,1733 га з кадастровим номером 5111700000:02:007:0028, власником якої є ОСОБА_1 .
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року закрите провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача - житлово-будівельний кооператив “ПРИМОРСЬКИЙ РЕЗІДЕНС” про визнання протиправною та скасування постанови, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови.
Роз`яснено ОСОБА_1 його право на звернення до Південного міського суду Одеської області в порядку цивільного судочинства. 
Суд першої інстанції зазначив, що з 24 квітня 2026 року (дата набуття чинності п.18 Закону від 07 квітня 2026 року №4833-ІХ) постанови приватного виконавця, щодо виконання судового рішення, можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ. Спірні постанови у виконавчому провадженні №79963198, прийняті приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Єгором Олексійовичем при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Південним міським судом Одеської області по справі №519/1612/25, за таких підстав позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року у справі №420/6379/26. 
В обґрунтування скарги апелянт, серед іншого, зазначив, що на момент звернення позивача до суду, відкриття провадження у справі та здійснення всіх процесуальних дій чинна редакція ч.1 ст.74 Закону України “Про виконавче провадження” передбачала можливість оскарження рішень, дій та бездіяльності приватного виконавця до адміністративного суду особами, які не є сторонами виконавчого провадження, але вважають, що їх права порушені відповідними рішеннями чи діями виконавця. Тобто, на момент звернення до суду, відкриття провадження та розгляду справи №420/6379/26 по суті позивач мав законні очікування, що спір буде вирішений судом у межах вже відкритого провадження. Протягом трьох місяців справа розглядалася адміністративним судом, сторони надали докази та пояснення, а суд перейшов до стадії ухвалення рішення. 
Просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року та ухвалити нову, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
26 червня 2026 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому приватний виконавець зазначив, що після запровадження відповідних змін законодавцем було виключено можливість оскарження будь-яких постанов виконавця, винесених у рамках виконавчого провадження саме із виконання виконавчого листа, виданого судом загальної юрисдикції у порядку адміністративного судочинства.
Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року – без змін.
02 липня 2026 року від апелянта надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що відповідач не враховує, що нова редакція ч.1 ст.74 Закону “Про виконавче провадження” прямо передбачає оскарження рішень виконавця “у встановленому законом порядку”. Цей припис є відсильною нормою. Допоки ЦПК України не визначає права та порядку звернення для “інших осіб”, які не є стороною виконавчого провадження, саме по собі формулювання ст.74 Закону “Про виконавче провадження” не може автоматично утворити правову прогалину, яка фактично позбавляє таких осіб права на судовий захист. 
Відповідач не навів жодної норми Закону №4833-IX, яка б передбачала закриття адміністративних справ, відкритих до набрання ним чинності. Так само не наведено жодної норми перехідних положень, яка б передбачала необхідність передачі таких спорів до іншої юрисдикції.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
22 червня 2026 року недоліки усунуто.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2026 року відкрите апеляційне провадження.
03 липня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
09 липня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частини першої ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до пункту першого частини першої ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною першою ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" (на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
24 квітня 2026 року набули чинності окремі положення Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо удосконалення порядку виконання судових рішень, рішень інших органів та цифровізації окремих етапів виконавчого провадження” від 07 квітня 2026 року №4833-ІХ.
Зокрема, пунктом 18 зазначеного Закону, викладено у новій редакції ч.1 ст.74 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідно до якої:
“Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, щодо виконання судового рішення, у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у встановленому законом порядку”.
Відповідно до Прикінцевих положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо удосконалення порядку виконання судових рішень, рішень інших органів та цифровізації окремих етапів виконавчого провадження” від 07 квітня 2026 року №4833-ІХ, цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім: п.1 та 2, пп.1 п.4, п.6 та 9, пп.1, 5, 6, 8, 11, 13, 15 - 18, 19 (щодо доповнення розділу XIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про виконавче провадження” п.10-11, 10-12, 10-14) п.10, п.12 розділу I цього Закону, п.2 і 3 цього розділу, які набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.
Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу, як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.
Згідно ст.447-1 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. 
Колегія суддів дослідила матеріали справи, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.
Підставою для закриття провадження суд першої інстанції визначив зміну редакції частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Однак, такий висновок зроблено без належного аналізу змісту внесених змін.
Змістовне навантаження нової редакції статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» не потягло за собою зміни предметної юрисдикції відповідної категорії спорів, оскільки стаття 447-1 Цивільного процесуального кодексу України, яка не передбачає права особи, що не є стороною виконавчого провадження, звертатися до суду із скаргою під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, змін не зазнала. 
Із аналізу Закону №4833-ІХ вбачається, що законодавцем не внесено змін до статті 287 КАС України, яка визначає особливості судового розгляду спорів щодо рішень, дій чи бездіяльності державних та приватних виконавців.
Так само, Законом №4833-ІХ не внесено змін до положень Цивільного процесуального кодексу України, які б передбачали процесуальний механізм звернення зі скаргою особи, яка не є стороною виконавчого провадження.
Матеріалами справи встановлено, що позивач не є ані стягувачем, ані боржником у виконавчому провадженні, а звернувся до суду як особа, яка вважає, що постановою приватного виконавця порушуються його майнові права на розпорядження власністю через накладення заборони.
За таких обставин, посилання суду першої інстанції на можливість звернення позивача до суду, який видав виконавчий документ, є необґрунтованим, оскільки право на таке звернення не охоплюється процедурою судового контролю, визначеною статтею 447-1 Цивільного процесуального кодексу України, що унеможливлює відкриття провадження у справі в порядку цивільного судочинства за його позовом.
Відповідно до частини першої статті 287 КАС України обов`язковою умовою виключення адміністративної юрисдикції є існування іншого, визначеного законом, процесуального порядку судового захисту.
Суд першої інстанції такого порядку не зазначив, на відповідні норми не послався.
Натомість, він фактично дійшов висновку про відсутність адміністративної юрисдикції лише з огляду на нову редакцію статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», не з`ясувавши, чи поширюються відповідні зміни на спірні правовідносини, чи наділяють вони саме позивача правом звернення до суду цивільної юрисдикції та чи не перешкодить ОСОБА_1 закриття провадження у даній справі доступу до правосуддя.
Більш того, колегія суддів вважає, що відкривши провадження у справі 16 березня 2026 року та не розглянувши її у встановлений законом строк, суд першої інстанції закрив його оскаржуваною ухвалою 15 червня 2026 року, що не відповідає завданню адміністративного судочинства.
За вказаних підстав суд апеляційної інстанції вважає, що спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому ухвала від 15 червня 2026 року підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду. 
За правилами ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись статтями 2, 5, 242-244, 308, 311, 312, 315, 321, 322, 325 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року у справі №420/6379/26 - скасувати.
Справу №420/6379/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача - житлово-будівельний кооператив “ПРИМОРСЬКИЙ РЕЗІДЕНС”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача, - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, направити для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв