Справа № 127/11215/26
Провадження № 2/127/3307/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області 
у складі головуючого судді Сичука М.М.,
за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 серпня 2017 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зазначає, що сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, втрату взаєморозуміння, любові, поваги та довіри. Між сторонами тривалий час виникали конфлікти та непорозуміння, а з початку 2024 року вони фактично припинили спільне проживання як подружжя, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейних відносин.
На думку позивача, шлюб існує лише формально, подальше його збереження є неможливим, а примирення сторін результатів не дасть. Малолітній син проживає разом із позивачем. Спору щодо визначення місця проживання дитини, її утримання чи поділу спільного майна між сторонами немає.
Позивач просила розірвати шлюб, після його розірвання відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 », а понесені судові витрати залишити за нею.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач також подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи без його участі.
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом встановлено, що 11 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
З наданих суду пояснень та матеріалів справи вбачається, що сімейні відносини між сторонами фактично припинені, сторони спільного господарства не ведуть, спільно не проживають, шлюбних відносин не підтримують, наміру на відновлення сім`ї не мають.
Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
За змістом статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження є порушенням права дружини та чоловіка на особисту свободу.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право одружуватися та засновувати сім`ю і користуються однаковими правами щодо одруження, під час перебування у шлюбі та під час його розірвання.
Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітніх чи неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Шлюб підлягає розірванню лише у разі встановлення неможливості подальшого спільного життя подружжя та збереження сім`ї.
Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, вони не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету, проживають окремо та не виявляють наміру на примирення.
Суд враховує, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає неможливим подальше спільне життя з відповідачкою та збереження сім`ї.
Крім того, відповідач подав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти розірвання шлюбу та просив розглянути справу за її відсутності.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалася, подружні відносини між ними припинені, сторони втратили почуття взаємної поваги та порозуміння, спільного господарства не ведуть, наміру на відновлення сімейних відносин не мають, а тому подальше збереження шлюбу носитиме формальний характер та суперечитиме інтересам як позивача, так і відповідачки.
За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо прізвища відповідачки після розірвання шлюбу, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Оскільки позивач просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 », така вимога підлягає задоволенню.
Щодо судових витрат суд зазначає, що позивач просила залишити понесені нею судові витрати за нею. Такий розподіл не суперечить положенням статті 141 ЦПК України та не порушує прав сторін, тому судові витрати слід залишити за позивачем.
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
На підставі викладеного та керуючись статтями 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, статтями 12, 13, 81, 89, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, 
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 серпня 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2080.
Після розірвання шлюбу відновити позивачу дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення суду після набрання ним законної сили є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду складено 08.07.2026.

Суддя: