ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року
м. Київ
справа № 760/17974/24
провадження № 51-3221 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 22023101110000761 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Маріуполя Донецької області, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в навчальних та освітніх закладах строком на 10 років.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона, будучи громадянкою України, займаючи посаду директора (завідуючого) комунального дошкільного навчального закладу ясла-садок № 104 «Вербинка» Маріупольської міської ради Донецької області, будучи службовою особою, яка має керуватися у своїй діяльності чинним законодавством України про освіту, достеменно знала про загальні засади та принципи освіти в Україні, а також вимоги Закону України «Про дошкільну освіту», які передбачають виховання дітей у любові до України, шанобливого ставлення до родини, поваги до народних традицій та державної мови. Тобто, вона усвідомлювала значення дошкільної освіти та її вплив на формування у дитини світогляду та відношення до Батьківщини.
Разом із тим, після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України та окупації м. Маріуполя ОСОБА_7 не пізніше 18 квітня 2023 року, умисно, розуміючи, що територія міста окупована і протиправно встановлено владу окупаційної адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні, реалізуючи рішення та дії РФ, добровільно погодилася на пропозицію так званої «адміністрації м. Маріуполя» щодо незаконного призначення її «директором» у так званому «Муниципальному бюджетному дошкольному образовательному учреждении «ясли-сад «Невский» комбинированного типа администрации города Мариуполя».
Усвідомлюючи злочинний характер та суспільну небезпечність своїх дій, ОСОБА_7 умисно, перебуваючи на тимчасово окупованій території, з метою впровадження стандартів освіти держави-агресора та з метою вчинення умисних дій, спрямованих на руйнування системи освіти, як фахової української, тобто державної освіти в цілому, перебуваючи на вказаній посаді, запровадила у цьому закладі дошкільної освіти навчальні програми держави-агресора та побудувала навчальний процес за стандартами освіти держави-агресора, спрямованими на залучення дітей до базових цінностей російського народу. З метою реалізації свого протиправного наміру ОСОБА_7 , будучи службовою особою, організувала навчальний процес, який відповідав цим стандартам освіти та забезпечила навчання за підручниками та освітньою програмою РФ.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що судовий розгляд був проведений за відсутності обвинуваченої з порушенням ч. 3 ст. 323 КПК України, оскільки ОСОБА_7 не була оголошена в міжнародний розшук, а тому застосована судом процедура є неналежною, що порушує гарантії на справедливий судовий розгляд. В судових рішеннях відсутнє обґрунтування щодо розгляду кримінального провадження «in absentia».

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник у судовому засіданні підтримав скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.
Прокурор у суді касаційної інстанції заперечував проти доводів касаційної скарги та просив залишити судові рішення без зміни.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів, наведених у скарзі, касаційний суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Мотиви суду

Єдиним доводом касаційної скарги захисника є порушення вимог кримінального процесуального закону, яке, на його думку, полягає у здійсненні спеціального судового провадження з порушенням ч. 3 ст. 323 КПК України внаслідок відсутності відомостей про оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук. А також того, що в судових рішеннях відсутнє обґрунтування необхідності розгляду кримінального провадження «in absentia».

Відповідно до вказаної норми процесуального закону судовий розгляд щодо злочинів, передбачених ст. 111-1 КК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Для вирішення питання про здійснення спеціального кримінального провадження визначальним є факт перебування підозрюваного на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної ВРУ державою-агресором, та ухилення без поважних причин від явки на виклик слідчих органів або суду. Вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук особи, яка вчинила злочин, передбачений ст. 111-1 КК України, не поширюється на випадки вирішення питання про застосування спеціального кримінального провадження щодо особи, яка перебуває, зокрема, на тимчасово окупованій території та оголошена в розшук у зв`язку з ухиленням від явки на виклик слідчого або суду. 

Достатньою підставою для оголошення розшуку особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України, є наявність у матеріалах досудового розслідування доказів того, що вона перебуває на тимчасово окупованій території України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого за умови її належного повідомлення. Додатковим підтвердженням перебування особи на тимчасово окупованій території України є вказівка у відкритих джерелах (зокрема, у мережі «Інтернет») конкретного місцезнаходження особи на цій території, що відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України є підставою для оголошення розшуку такого підозрюваного. 

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 323 КПК України повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального досудового та судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування згідно з положеннями ст. 297-5 цього Кодексу. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний (обвинувачений) вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому кримінальному провадженні було встановлено, що місцем перебування ОСОБА_7 є тимчасово окупована територія, а саме м. Маріуполь Донецької області.

Органом досудового розслідування було здійснено всі передбачені законом заходи для належного повідомлення ОСОБА_7 про наявність щодо неї кримінального провадження та виклик її до слідчих органів. Зокрема, шляхом публікації повісток про виклик на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора та шляхом публікування в газеті «Урядовий кур`єр». Крім того, повідомлення про підозру та повістки про виклик було вручено захиснику, а також відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України направлено за останнім відомим місцем реєстрації підозрюваної. Таким чином, виклики та повідомлення про підозру були здійснені відповідно до вимог КПК України.

Враховуючи те, що підозрювана, будучи належним чином повідомлена, на виклики слідчого не з`являлася, тобто переховувалася від органів досудового слідства, постановою слідчого від 05 вересня 2023 року ОСОБА_7 було оголошено в розшук. Копію цієї постанови захисник отримав 12 вересня 2023 року, про що в матеріалах провадження є його розписка. А тому доводи захисника про відсутність рішення про оголошення ОСОБА_7 в розшук не узгоджуються з матеріалами провадження.

Крім того, 12 червня 2024 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Ухвала слідчого судді належним чином мотивована, в ній наведено обставини, які стали підставою для прийняття такого рішення.

Що стосується тверджень захисника про неналежну правову процедуру судового розгляду через відсутність у вироку мотивів здійснення спеціального судового провадження, то колегія суддів звертає увагу, що вирок має відповідати вимогам ст. 374 КПК України, тобто містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним; статті закону України про кримінальну відповідальність, у вчиненні якого визнається винний; докази на підтвердження встановлених судом обставин; мотиви призначення покарання тощо.

У той час як рішення суду про здійснення спеціального судового провадження викладається не у вироку, а приймається у формі ухвали на підставі клопотання прокурора (ст. 323 КПК України).

З матеріалів провадження встановлено, що у суді першої інстанції під час підготовчого засідання 22 листопада 2024 року було задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження. Ухвала суду належним чином мотивована. 

Всі судові засіданні у цьому провадженні відбувалися за участю захисника ОСОБА_6 , а усі повістки про виклик обвинуваченої публікувалися в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному сайті суду. Тобто, жодних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено.

Крім того, захист ОСОБА_7 у суді здійснював професійний адвокат, чим було забезпечено виконання вимог п. 8 ч. 2 ст. 52, ч. 3 ст. 323 КПК України та реалізовано визначені статтями 20, 22 цього Кодексу засади змагальності кримінального процесу та забезпечення права на захист.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог процесуального закону, в межах пред`явленого обвинувачення, діям ОСОБА_7 надано відповідну юридичну оцінку. Суд касаційної інстанції констатує, що вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України. 

Суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду також дійшов висновку про законність та вмотивованість рішення районного суду. Ухвала апеляційного суду є обґрунтованою, адже містить докладні відповіді на усі доводи апеляційної скарги, ця ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення скарги немає.

Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3