ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року

м. Київ

cправа № 915/1189/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Офісу Генерального прокурора - Стоянової Т. Ю.,
Миколаївської районної державної адміністрації - не з`явився,
Коблівської сільської ради - не з`явився,
Фізичної особи-підприємця 
ОСОБА_1 - не з`явився, 
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аеліта Ленд» - не з`явився,
Державного спеціалізованого 
господарського підприємства «Ліси України» - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 (у складі колегії суддів: Принцевська Н. М. (головуючий), Діброва Г. І., Ярош А. І.)
та рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 (суддя Мавродієва М. В.) в частині відмови у задоволенні позовних вимог
у справі № 915/1189/24
за позовом Першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури 
до Миколаївської районної державної адміністрації, Коблівської сільської ради, Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеліта Ленд»,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»,
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання незаконними та скасування розпорядження, рішення, недійсними договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності, демонтажу (знесення) паркану,
ВСТАНОВИВ: 
У вересні 2024 року Перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах держави звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської районної державної адміністрації (далі -Миколаївська РДА, яка є правонаступником Березанської районної державної адміністрації (далі - Березанська РДА), Коблівської сільської ради, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.), в якому просив суд усунути перешкоди державі в особі Миколаївської РДА у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом:
- визнання незаконним та скасування розпорядження Березанської РДА від 12.12.2007 № 1477, яким затверджено проєкт землеустрою та надано Приватному підприємцю ОСОБА_1 в оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 1 га із земель Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Очаківське лісомисливське господарство»), під розміщення бази відпочинку за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради;
- визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради від 01.06.2012 № 22 в частині затвердження звіту експертної грошової оцінки та продажу Приватному підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450 по АДРЕСА_1 у селі Коблеве;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450, укладеного 26.06.2012 між Коблівською сільською радою та ОСОБА_1, та припинення права власності останньої на зазначену земельну ділянку, зареєстрованого 22.09.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що вчинено запис № 11362249;
- визнання недійсним виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право власності від 09.11.2010 на будинок сторожки площею 49,88 кв. м по АДРЕСА_1 у селі Коблеве;
- зобов`язання ФОП ОСОБА_1 знести (демонтувати) бетонний паркан на земельній ділянці площею 1 га з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450 по АДРЕСА_1 у селі Коблеве;
- зобов`язання ФОП ОСОБА_1 повернути державі в особі Миколаївської РДА земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450 по АДРЕСА_1 у селі Коблеве.
Позов обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка є землями державного лісового фонду та перебувала у постійному користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство», однак Березанська РДА всупереч вимогам земельного законодавства, з перевищенням повноважень, фактично припинила право постійного користування ДП «Очаківське лісомисливське господарство» спірною земельною ділянкою та передла її в довгострокову оренду ОСОБА_1 зі зміною цільового призначення на землі для комерційного використання під розміщення бази відпочинку. 
При цьому, прокурор також зазначив, що спірна земельна ділянка одночасно розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря на відстані 340 метрів від урізу води, а тому на неї встановлено та діють обмеження (типу 01.05.03 прибережні захисні смуги вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах), що виключає можливість її перебування у приватній власності та свідчить про незаконність рішення Коблівської сільської ради від 01.06.2012 № 22 про продаж цієї земельної ділянки ОСОБА_1, та відповідно укладення оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки з порушенням вимог законодавства. 
Оскільки землі лісогосподарського призначення, які одночасно є землями прибережної захисної смуги Чорного моря, за жодних обставин не можуть перебувати у приватній власності, прокурор вказав, що у цьому випадку порушення прав держави щодо спірної земельної ділянки не пов`язане з позбавленням володіння та підлягає захисту шляхом заявлення вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні цією земельною ділянкою (негаторний позов).
Крім того, прокурор зазначив, що на спірній земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомості, у тому числі будівля сторожки, будівельні матеріали, будівництво об`єктів не розпочато, а тому існує об`єктивна необхідність у визнанні недійсним і скасуванні виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право власності та покладення на неї обов`язку знести (демонтувати) бетонний паркан, яким огороджена зазначена земельна ділянка.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.10.2024, зокрема, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (правонаступник Державного підприємства «Миколаївське лісомисливське господарство», яке, в свою чергу, є правонаступником ДП «Очаківське лісомисливське господарство»).
31.12.2024 до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява прокурора, в якій останній просив суд залучити до участі у справі як співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Аеліта Ленд» (далі - ТОВ «Аеліта Ленд»), а позовну вимогу про усунення перешкод державі в особі Миколаївської РДА у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути державі в особі Миколаївської РДА земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450 по АДРЕСА_1 у селі Коблеве просив вважати адресованою ТОВ «Аеліта Ленд» та ФОП ОСОБА_1
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.01.2025 заяву прокурора задоволено, залучено до участі у справі як співвідповідача ТОВ «Аеліта Ленд».
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 позов задоволено частково. Витребувано у ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Аеліта Ленд» на користь держави в особі Миколаївської РДА спірну земельну ділянку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 в частині задоволення позову скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким - відмовлено у задоволенні позову. В іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 залишено без змін, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, у червні 2026 року Заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 в частині відмови у задоволенні позову скасувати; залишити в силі рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 в частині задоволення вимог про витребування земельної ділянки, в іншій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності та зобов`язання ФОП ОСОБА_1 знести бетонний паркан - задовільнити.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.07.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 915/1189/24 за касаційною скаргою Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 (в частині відмови у задоволенні позовних вимог) з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.09.2026.
ФОП ОСОБА_1. у відзиві на касаційну скаргу посилається на безпідставність доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
ТОВ «Аеліта Ленд» у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що доводи прокурора, наведені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про неналежність та неефективність обраних прокурором способів захисту інтересів держави, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції (в оскаржуваній частині) - залишити без змін.
Миколаївська РДА, Коблівська сільська рада, ФОП ОСОБА_1., ТОВ «Аеліта Ленд», Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» у судове засідання своїх представників не направили.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення зазначеним учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, та те, що зазначені учасники справи не зверталися до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників Миколаївської РДА, Коблівської сільської ради, ФОП ОСОБА_1, ТОВ «Аеліта Ленд», Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представник Офісу Генерального прокурора, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що розпорядженням Березанської РДА (правонаступником якої є Миколаївська РДА) від 12.12.2007 № 1477 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки в оренду» затверджено проєкт землеустрою та надано Приватному підприємцю ОСОБА_1 в оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 1 га із земель ДП «Очаківське лісомисливське господарство», із них: 0,2961 га пасовищ, 0,6524 га лісів та інших лісокритих площ та 0,0515 га відкриті заболочені землі, для рекреаційного призначення під розміщення бази відпочинку за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.
Відповідно до матеріалів проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Приватному підприємцю ОСОБА_1 в довгострокову оренду терміном на 49 років для рекреаційного призначення під розміщення бази відпочинку за рахунок земель ДП «Очаківське лісомисливське господарство» в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, зокрема, пояснювальної записки, висновку Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-західного регіону Чорного моря від 11.10.2007 № 3193/09, кадастрового плану земельної ділянки, плану меж зон обмежень і сервітутів земельної ділянки, вищевказана земельна ділянка повністю розташована в межах 2-х кілометрової прибережної захисної смуги Чорного моря.
14.12.2007 між Березанською РДА (орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі, зареєстрований 21.12.2007 в Березанському районному реєстраційному окрузі (офісі) Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» за № 040700700093, відповідно до умов якого орендодавець на підставі розпорядження Березанської РДА від 12.12.2007 № 1477 надає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування земельну ділянку для рекреаційного використання під розміщення бази відпочинку із земель ДП «Очаківське лісомисливське господарство» за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.
В оренду передається земельна ділянка площею 1 га з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450 (пункт 2 договору оренди землі).
На виконання договору оренди землі Березанською РДА та Приватним підприємцем ОСОБА_1 був підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки.
Рішенням Коблівською сільською радою від 01.06.2012 № 22 «Про затвердження звіту експертної грошової оцінки та продаж земельної ділянки з розстрочкою платежу» затверджено звіт експертної грошової оцінки, зокрема, земельної ділянки, наданої в оренду Приватному підприємцю ОСОБА_1 для рекреаційного призначення під розміщення та обслуговування бази відпочинку, на якій розташовано нерухоме майно - будинок сторожки за адресою: АДРЕСА_1 , в межах території Коблівської сільської ради, та продано зазначену земельну ділянку Приватному підприємцю ОСОБА_1 з розстрочкою платежу терміном на 5 років.
26.06.2012 між Коблівською сільською радою (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюком О.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 605, відповідно до умов якого продавець на підставі рішення від 01.06.2012 № 22 продав, а покупець купив земельну ділянку для рекреаційного використання площею 1 га, розміщену в межах території Коблівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовано нерухоме майно - будинок сторожки, який належить покупцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області 09.11.2010, право власності на який зареєстроване Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 09.11.2010, реєстраційний номер 31019586, номер запису 1196 в книзі 25.
Цільове призначення земельної ділянки - для рекреаційного призначення. Кадастровий номер - 4820982200:09:000:0450 (пункт 1.2 договору купівлі-продажу)
26.06.2012 Коблівською сільською радою та ОСОБА_1 складено та підписано відповідний акт приймання-передачі.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 22.09.2015 державним реєстратором (рішення № 24816660) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2012 № 605 зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 735957548209).
Судами попередніх інстанцій також установлено, що 29.03.2021 в рамках зведеного виконавчого провадження № 63961110 Державним підприємством «СЕТАМ» проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна - земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450, розташованої по АДРЕСА_1 .
Відповідно до протоколу про проведені електроні торги від 29.03.2021 № 531865 переможцем визнано ТОВ «Аеліта Ленд».
13.04.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А. Д. у виконавчому проваджені № 63961110 складено акт про проведені електронні торги з реалізації арештованого майна (земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450, розташованої по АДРЕСА_1 ).
Право власності на спірну земельну ділянку ТОВ «Аеліта Ленд» не зареєстровано. 
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на час подання позову, право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450, зареєстровано за ОСОБА_1 .
Також судами попередніх інстанцій установлено, що 01.03.2021 представниками Коблівської сільської ради проведено обстеження спірної земельної ділянки, за результатом якого складено акт обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450, зі змісту якого вбачається, що спірна земельна ділянка огороджена бетонним парканом, будівельні роботи не проводяться, будівельні матеріали та об`єкти нерухомості на зазначеній земельній ділянці відсутні. 
Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання ВО «Укрдежліспроект» (лист від 16.02.2021 № 126), у відповідь на запит прокуратури, надало фрагмент публічної кадастрової карти України з нанесеним частиною межі кв. 39 Березанського лісництва ДП «Очаківське лісомисливське господарство» і межами земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450 станом на 01.01.2004 та з нанесеною частиною межі кв. 47 Березанського лісництва ДП «Очаківське лісомисливське господарство» і межами земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450 станом на 01.01.2014.
Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідно до фрагменту публічної кадастрової карти України з нанесеними частиною межі кв. 39 Березанського лісництва ДП «Очаківське лісомисливське господарство» і межами земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450 станом на 01.01.2004 (, що остання (спірна земельна ділянка) розташована у кварталі 39, виділи 9, 11.
Відповідно до інформації ДП «Очаківське лісомисливське господарство», наданої у листі від 05.11.2020 № 261 та долученим до нього викопіюванням з планшету № 7, земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450 за даними лісовпорядкування 2005 року входила до земель лісогосподарського призначення і була розташована в кварталі 39 виділ 9, 11 урочища «Коблеве» Березанського району Миколаївської області і обліковувалась в складі Держлісфонду Березанського лісництва.
Також, у листі від 05.11.2020 № 261 ДП «Очаківське лісомисливське господарство» зазначило, що базовим лісовпорядкуванням 2013 року вищевказана земельна ділянка була виключена зі складу Держлісфонду підприємства і на даний час не обліковується. Водночас, заява про відмову від права постійного користування вищевказаною земельною ділянкою до органу влади, який мав право розпоряджатися землями державної власності (Держлісфонду) ДП «Очаківське лісомисливське господарство» не подавало та згоду на її вилучення не надавало.
За інформацією, наданою Кабінетом Міністрів України у листі від 24.02.2021 № 5925/0/2-21, та Департаментом агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації, наданою у листі від 28.08.2024 № 1229/0/06.2-12/24, рішення про вилучення або припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, що перебувала у користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство», зазначеними державними органами не приймались.
Звертаючись до суду з відповідними позовними вимогами, прокурор на їх обґрунтування послався на те, що спірна земельна ділянка відноситься як до земель державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, так і до земель прибережної захисної смуги Чорного моря, що свідчить про незаконність її передачі у приватну власність.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, врахувавши зміни, внесені Законом України від 12.03.2025 № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» до статті 391 Цивільного кодексу України та з огляду на положення статті 13 ГПК України дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання повернути державі в особі Миколаївської РДА спірну земельну ділянку має розглядатися як вимога про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння, що призведе до ефективного захисту прав держави на цю земельну ділянку. 
Дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції встановив незаконність припинення права постійного користування ДП «Очаківське лісомисливське господарство», передачі у довгострокову оренду зі зміною цільового призначення та подальшого продажу спірної земельної ділянки державного лісового фонду, розташованої у межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а також недобросовісність як ОСОБА_1 , так і ТОВ «Аеліта Ленд» під час набуття цієї земельної ділянки у власність, через що виснував, що у спірних правовідносинах спірна земельна ділянка підлягає витребуванню на користь держави в особі Миколаївської РДА на підставі приписів статті 387 Цивільного кодексу України з незаконного володіння ФОП ОСОБА_1, за якою зареєстровано право власності, та ТОВ «Аеліта Ленд», у якого виникло право власності на підставі акту приватного виконавця про проведені електронні торги.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що оспорювання розпорядження РДА, рішення Коблівської сільської ради, договору купівлі-продажу земельної ділянки не є ефективним способом захисту порушених прав держави на спірну земельну ділянку, а тому відмовив у їх задоволенні.
Крім того, суд першої інстанції також виснував, що саме задоволення вимог про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та ТОВ «Аеліта Ленд» призведе до ефективного захисту прав держави як власника такої земельної ділянки, без необхідності задоволення вимог про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 знести (демонтувати) бетонний паркан на спірній земельній ділянці, а також про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок сторожки площею 49,88 кв. м по АДРЕСА_1 .
Розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за першим набувачем - ОСОБА_1 відбулась 22.09.2015, а позов прокурором було подано у вересні 2024 року - в межах десятирічного строку, встановленого частиною 8 статті 261 та частиною 3 статті 388 Цивільного кодексу України.
Разом з цим, суд першої інстанції встановив наявність підстав для звернення прокурора із відповідним позовом самостійно та правильне визначення Миколаївської РДА відповідачем у справі.
Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовив у цій частині у позові, а також залишив без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з мотивів, наведених у постанові. 
Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що: 
- вимоги про визнання незаконними та скасування розпорядження Березанської РДА, рішення Коблівської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути державі в особі Миколаївської РДА земельну ділянку спрямовані на захист речового права держави - права власності. Поданий прокурором позов був і є негаторним, а не віндикаційним, оскільки приписи частини 2 статті 391 Цивільного кодексу України у даному випадку не мають зворотної дії в часі, а отже не є застосовними до позову прокурора, що розглядається в межах даної справи, провадження у якій відкрито раніше, ніж набрав чинності Закон України від 12.03.2025 № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», а тому суд першої інстанції помилково розглянув вимоги прокурора за правилами віндикаційного позову. Разом з тим, при зверненні з позовом прокурору необхідно було визначити, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на землі лісогосподарського призначення, в яких межах накладається на прибережну захисну смугу, оскільки залежно від категорії землі прокурор мав обрати відповідний належний та ефективний спосіб захисту (повернення земельної ділянки чи витребування);
- за встановлених обставин право власності ОСОБА_1 на будівлю сторожки площею 49,88 кв. м. припинилося внаслідок її знищення на підставі статті 349 Цивільного кодексу України, то належним та ефективним способом захисту законного інтересу держави (власника земельної ділянки) у спірних правовідносинах буде задоволення позову про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на знищену будівлю із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи;
- Миколаївська РДА, за захистом права якої прокурором подано позов про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 знести (демонтувати) бетонний паркан, не є фактичним володільцем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт. В той час як негаторний позов може бути заявлений лише володіючим власником, а відсутність зареєстрованого права власності виключає можливість звернення з позовом на підставі статті 391 Цивільного кодексу України.
У поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, прокурор послався на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 16, 387, 391 Цивільного кодексу України та порушення норм процесуального права, зокрема, статей 2, 5, 86, 236, 269 ГПК України, а також на неврахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 359/33732/16-ц, від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20, від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20, від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 04.07.2023 року у справі № 233/4365/18, у постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 08.06.2020 у справі № 307/3155/19, від 16.02.2022 у справі № 363/669/17, від 12.05.2022 у справі № 372/4154/18, від 07.09.2022 у справі № 697/2434/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, щодо способу захисту; у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23, від 13.05.2026 у справі № 456/252/22 щодо застосування судами принципу «суд знає закони».
Крім того, прокурор у касаційній скарзі посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм статті 387 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 391 Цивільного кодексу України (у редакції Закону України Законом України від 12.03.2025 № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача») при вирішенні спорів за позовами, заявленими до 09.04.2025, що є підставою касаційного оскарження передбаченою пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу прокурора, виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 ГПК України).
У справі № 915/1189/24, що розглядається, суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційні скарги прокурора та ФОП ОСОБА_1, скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув позовні вимоги прокурора за правилами віндикаційного позову, оскільки заяву про зміну підстав позову відповідно до частини 3 статті 46 ГПК України прокурор не подавав. А зазначені позовні вимоги заявлені прокурором як негаторний позов. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що вимоги про визнання незаконними та скасування розпорядження Березанської РДА, рішення Коблівської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути державі в особі Миколаївської РДА земельну ділянку спрямовані на захист речового права держави - права власності.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23 (на яку посилається прокурор у касаційній скарзі), постанови Верховного Суду від 01.07.2026 у справі № 916/1845/25, від 10.07.2026 у справі № 910/9932/24).
Метою звернення прокурора з позовом до суду у справі, що розглядається, є відновлення прав народу України на спірну земельну ділянку лісового фонду, розташовану у прибережній захисній смузі Чорного моря, та приведення її у стан, що існував до її вилучення.
Але будь-яких висновків щодо вирішення заявлених прокурором позовних вимог постанова суду апеляційної інстанції не містить як по суті, так і щодо обраного прокурором способу захисту.
Висновок суду апеляційної інстанції про те, що належний спосіб захисту може бути визначений лише після встановлення меж накладання спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення та на прибережну захисну смугу, не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки звертаючись до суду з позовом, прокурор зазначив про повне накладання спірної земельної ділянки як на землі лісогосподарського призначення, так і на прибережну захисну смугу Чорного моря.
Зазначені обставини щодо повного накладання спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення та на прибережну захисну смугу Чорного моря було встановлено судом першої інстанції.
Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обставин щодо часткового накладання спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення та на прибережну захисну смугу Чорного моря не встановив.
Тобто, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, виходячи з обставин, які не були встановлені при розгляді справи.
Одночасно постанова суду апеляційної інстанції взагалі не містить будь-яких висновків щодо вирішення наведених вище інших позовних вимог (про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконними та скасування розпорядження Березанської РДА та рішення Коблівської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу).
З огляду на викладене, постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам, встановленим частиною 1 статті 282 ГПК України, відповідно до яких у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають зазначатися, зокрема, встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин (підпункт «а» пункту 3); доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції (підпункт «б» пункту 3); мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (підпункт «в» пункту 3).
У зв`язку з наведеним та виходячи з повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 300 ГПК України, відсутні підстави для формування висновку Верховного Суду із питання, наведеного прокурором у касаційній скарзі. 
За змістом статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зважаючи на вищезазначене, ухвалена у справі постанова суду апеляційної інстанцій у наведеній вище частині зазначеним вимогам не відповідає, а отже її не можна визнати законною та обґрунтованою.
Ураховуючи наведене, постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконними та скасування розпорядження Березанської РДА від 12.12.2007 № 1477 і рішення Коблівської сільської ради від 01.06.2012 № 22 в частині, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.06.2012 з припиненням права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку підлягає скасуванню.
Оскільки позовна вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом демонтажу (знесення) паркану є похідною вимогою, результат вирішення якої пов`язаний з вирішенням наведених вище позовних вимог, постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні такої позовної вимоги також підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право власності від 09.11.2010 на будинок сторожки, суд касаційної інстанції зазначає наступне.
Як встановлено судом апеляційної інстанції у справі, що розглядається, звертаючись до суду з відповідним позовом, прокурор, обґрунтовуючи позовну вимогу про визнання недійсним виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право власності від 09.11.2010 на будинок сторожки площею 49,88 кв. м по АДРЕСА_1 у селі Коблеве, послався на те, що зазначений об`єкт нерухомості (будинок сторожки) відсутній на спірній земельній ділянці, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 01.03.2021.
Зазначені обставини також було визнано ФОП ОСОБА_1 під час розгляду справи.
За таких обставин, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що будівля сторожки, свідоцтво про право власності на яку просить визнати недійсним прокурор, знищена.
Статтею 346 Цивільного кодексу України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.
Питання припинення права власності на майно у випадку його знищення врегульовано статтею 349 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення.
Відповідно до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційна справа закриваються в разі, зокрема, знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості (підпункт 1). Закритий розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційна справа не підлягають поновленню.
У разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (частина 7 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
З огляду на наведені вище положення законодавства, а також ураховуючи встановлені у справі, що розглядається, обставини, суд апеляційної інстанції правомірно виснував, що ефективним способом захисту законного інтересу позивача у спірних правовідносинах буде задоволення позову про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на знищену будівлю сторожки із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи.
Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 18.02.2016 у справі № 910/13953/24.
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).
За таких обставин, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право власності від 09.11.2010 на будинок сторожки, у зв`язку з обранням прокурором неефективного способу захисту.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 статті 310 ГПК України).
З огляду на те, що для вирішення спору по суті необхідно встановити наведені вище обставини та надати оцінку доводам та доказам, враховуючи положення пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає частковому скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконними та скасування розпорядження Березанської РДА від 12.12.2007 № 1477 та рішення Коблівської сільської ради від 01.06.2012 № 22 в частині, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.06.2012 з припиненням права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку, демонтажу (знесення) паркану- скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті (в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право власності від 09.11.2010 на будинок сторожки) постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.
Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).
За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури задовольнити частково.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 у справі № 915/1189/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури про усунення перешкод державі в особі Миколаївської районної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4820982200:09:000:0450 шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Березанської районної державної адміністрації від 12.12.2007 № 1477, визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради від 01.06.2012 № 22 в частині затвердження звіту експертної грошової оцінки та продажу земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2012 та припинення права власності, зобов`язання Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 знести (демонтувати) бетонний паркан, зобов`язання повернути державі в особі Миколаївської районної державної адміністрації земельну ділянку, а справу № 915/1189/24 у зазначеній частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
3. В решті постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 у справі № 915/1189/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І. С. Берднік
Судді: В. А. Зуєв
І. С. Міщенко