ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2026 року | м. Полтава | Справа №440/2342/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі - відповідач, ГУПФ України у Львівській області), у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України у Львівській області від 07.01.2026 №163750036506 про відмову в призначенні пенсії; 
зобов`язати ГУПФ України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 13.06.2019, а саме: 
- з 20.07.1980 по 01.12.1980 на посаді робітниці їдальні в Полтавській державній сільськогосподарській дослідній станції, яку в подальшому було перейменовано в Державне підприємство «Дослідне господарство «Степне» інституту свинарства і промислового виробництва Національної академії аграрних наук України»; 
- з 04.01.1981 по 10.01.1982 на посаді няні-прибиральниці в Ковалівському ясла-саду «Зірочка», який перейменовано на Ковалівський ДНЗ «Зірочка»; 
- з 22.01.1982 по 28.10.1985 на посаді робітниці бригади по обслуговуванню дослідного поля в Полтавському науково-виробничому об`єднанні «Еліта», яке перейменовано в Державне підприємство «Дослідне господарство «Степне» інституту свинарства і промислового виробництва Національної академії аграрних наук України»; 
- з 01.11.1985 по 08.10.1989 на посаді технічного працівника школи в Степненській середній школі Полтавського району, яка перейменована в Степненський навчально-виховний комплекс; 
- з 10.10.1989 по 04.08.2003 на посаді працівника з благоустрою в Дочірньому підприємстві «Благоустрій-3»; 
- з 05.08.2003 по 22.12.2003 на посаді продавця промислових товарів в Товаристві з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ГІК-ЛТД»; 
- з 23.09.2020 по 30.12.2021 на посаді підсобного робітника у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ;
- зобов`язати ГУПФ України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 04.12.2025. 
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивачка звернулася до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказана заява за принцом екстериторіальності розглянута ГУПФ України у Львівській області та відмовлено у призначенні пенсії з огляду на відсутність стажу роботи не менше 14 років на дату настання інвалідності. При цьому до стажу роботи періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 , виданої 13.06.2018, оскільки записи передують даті заповнення трудової книжки, що на переконання позивача є протиправним. 

2. Позиція відповідача.  

Представник ГУПФ України у Львівській області у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /а.с. 59-63/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що спірне рішення вважає обґрунтованим та правомірним, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 , виданої 13.06.2018, оскільки записи передують даті заповнення трудової книжки. У рішенні про відмову заявницю було повідомлено про те, що для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів. Також зауважено, що періоди роботи згідно записів дублікату трудової книжки з 01.07.2000 по 04.08.2003, з 05.08.2003 по 22.12.2003, з 23.09.2020 по 31.12.2020 не підтверджено Індивідуальними відомостями про застраховану особу Форма ОК– 5. 

3. Процесуальні дії у справі, заяви учасників справи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження). Залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ України в Полтавській області).
Представник третьої особи у письмових поясненнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зазначивши, що рішення ГУПФ України у Львівській області від 07.01.2026 №163750036506 вважає правомірним та обґрунтованим /а.с. 35-38/.
Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
З урахуванням наведеної норми процесуального закону, подана позивачем 26.03.2026 відповідь на відзив не є заявою по суті справи.
За приписами пункту 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат. 

Обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 /а.с.23/.
Позивачу з 04.12.2025 встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням, що підтверджено копією Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №251/25/10518/В від 15.12.2025 /а.с. 16-20/.
01.01.2026 позивач звернувся до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення пенсії по інвалідності /а.с. 43-45/. 
Рішенням ГУПФ України у Львівській області від 07.01.2026 №163750036506 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з огляду на відсутність у позивача необхідного страхового стажу /а.с. 41/.
При цьому пенсійний орган визначив, що підтверджений документально страховий стаж позивача загалом становить 01 рік 01 місяць, тоді як необхідний страховий стаж - не менше 15 років.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 20.07.1980 згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 виданої 13.06.2018, оскільки передують даті заповнення трудової книжки. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів. Страховий стаж з 01.05.2007 зараховано згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивачка оскаржила його до суду. 

Норми права, якими урегульовані спірні відносини 

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
У силу пункту 2 частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія по інвалідності.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /частина друга статті 24 Закону №1058-IV/.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
За змістом частини першої статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: (...) для осіб з інвалідністю II та III груп: (...) від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Згідно умов призначення пенсії, визначених ч. 1 ст. 26 Закону України №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. 
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 2 Порядку №637 визначено, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За змістом пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Оцінка судом обставин справи 

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
У цій справі предметом спору є правомірність рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV. 
Виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність цього рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме - чи прийнято таке рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Суд враховує, що умовою для призначення пенсії по інвалідності позивачу стаття 32 Закону №1058-IV визначала наявність підтвердженого належними документами страхового стажу не менше 15 років. 
Пенсійний орган за заявою позивача про призначення пенсії обчислив його страховий стаж тривалістю 01 років 01 місяць /а.с. 41/ та дійшов висновку, що цього стажу недостатньо для призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності. 
При цьому відповідач при обчисленні стажу позивача не врахував окремі періоди, а саме - періоди роботи з 20.07.1980 згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 виданої 13.06.2018, оскільки передують даті заповнення трудової книжки.
Оцінюючи доводи пенсійного органу щодо підстав неврахування окремих періодів при обчисленні страхового стажу позивача, суд виходить з такого. 
Наказом Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110) (далі Інструкція №58).
Згідно з п. 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п. 1.2 Інструкції №58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції.
Така відповідно до п. 2.1 Інструкції №58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
Згідно з п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
В силу положень п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Нормами п.п. 2.6, 2.7, 2.8, 2.9 Інструкції №58 визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу.
Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Згідно з п. 2.12 Інструкції №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Розділ 5 Інструкції №58 передбачає можливість та порядок видачі Дублікату трудової книжки:
5.1. Особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.
5.2. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).
5.3. Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.
Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.
Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.
Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.
Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.
У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.
У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.
5.4. Не зазначаються у підсумованому загальному стажі роботи, а записуються окремим рядком із посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів, крім відомостей, що передбачені у пункті 2.18 цієї Інструкції, такі записи:
а) про час перебування у народному ополченні та партизанських загонах із зазначенням дати зарахування і дати звільнення із служби;
б) про роботу як члена артілі промислової кооперації.
5.5. Якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).
При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.
5.6. Дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у зв`язку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник.
Дублікат видається на підставі заяви працівника та отриманої ним у письмовому вигляді інформації зі штабу з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації про виникнення надзвичайної ситуації або Антитерористичного центру при Службі безпеки України про проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник, що надається в довільній формі.
У разі відновлення доступу до трудової книжки записи з дубліката про періоди роботи переносяться до трудової книжки. При цьому на першій сторінці дубліката робиться запис: "Дублікат анульовано", посвідчується печаткою роботодавця за останнім місцем роботи працівника та дублікат повертається його власнику.
Отже, Інструкція №58 передбачає можливість та порядок видачі дублікату трудової книжки, зокрема, у разі її втрати, непридатності, відсутністю доступу до трудової книжки, тощо.
Суд відхиляє посилання відповідача у спірному рішенні на те, що періоди роботи згідно дублікату трудової книжки не зараховані, оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки.
Суд зазначає, що це має логічне пояснення, оскільки дублікат трудової книжки оформлений 13.06.2018, а записи стосуються періодів роботи позивача, набутих до цього, що відповідає вимогам Інструкції №58.
Дослідивши зміст та оформлення трудової книжки (дублікат) НОМЕР_4 , дата заповнення 13.06.2018, суд встановив, що записи у ній зроблено чітко, без будь-яких виправлень, у записах відсутні ознаки підчисток та підробок.
Відповідно до ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається й на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві, стосовно того, що позивач не скористався можливістю підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідно до положень Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.
Відтак, набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу.
Перш за все, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.
Тобто, порядок додаткового підтвердження трудового стажу є обов`язковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу.
Суд скептично оцінює твердження відповідача, що періоди роботи згідно записів дублікату трудової книжки з 01.07.2000 по 04.08.2003, з 05.08.2003 по 22.12.2003, з 23.09.2020 по 31.12.2020 не підтверджено Індивідуальними відомостями про застраховану особу Форма ОК– 5, оскільки відповідні періоди роботи позивача підтверджені дублікатом її трудової книжки, натомість відповідне твердження не слугувало підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії і не знайшло свого відображення у рішенні, що оскаржується.
Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до частин першої а другої статті 72 Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 № 2073-IX (надалі також - Закон №2073-ІХ), адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Частиною п`ятою статті 72 Закону № 2073-IХ, чітко визначено, що відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Відповідно до пункту 2) частини другої статті 87 Закону №2073-ІХ, протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема: 2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
За наслідком з`ясування фактичних обставин справи судом установлено, що суб`єктом владних повноважень прийнято оскаржуване рішення передчасно, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Отож періоди роботи позивача з 20.07.1980 по 01.12.1980, з 04.01.1981 по 10.01.1982, з 22.01.1982 по 28.10.1985, з 01.11.1985 по 08.10.1989, з 10.10.1989 по 04.08.2003, з 05.08.2003 по 22.12.2003, з 23.09.2020 по 31.12.2020 мали бути зараховані до його стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV, на підставі записів у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_5 від 13.06.2018.
Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення ГУПФ України у Львівській області від 07.01.2026 №163750036506, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині - задовольнити. 
З урахуванням вищевикладеного суд, з метою ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних відносинах, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20.07.1980 по 01.12.1980, з 04.01.1981 по 10.01.1982, з 22.01.1982 по 28.10.1985, з 01.11.1985 по 08.10.1989, з 10.10.1989 по 04.08.2003, з 05.08.2003 по 22.12.2003, з 23.09.2020 по 31.12.2020.
Однак суд наголошує на відсутності підстав для зарахування періоду роботи з 01.01.2021 по 31.12.2021 на посаді підсобного робітника у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , оскільки відповідно до наданих представником відповідача відомостей Форми РС-право /а.с. 50/, останні вже зараховані до страхового стажу позивача, відтак не підлягають судовому захисту в межах даного спору.
Крім того, суд враховує, що єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідач визначив недостатність страхового стажу, тоді як правомірність такої підстави спростована у ході розгляду справи у суді. 
Суд зауважує, що невід`ємною частиною конституційного права на судовий захист є можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог щодо поновлення яких встановлена у належній судовій процедурі та формалізована у судовому рішенні, що забезпечено конкретними гарантіями, які б дозволяли реалізувати його в повному об`ємі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя.
У силу статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003). 
Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 зауважив, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
За висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. А втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.
У цій справі пенсійний орган не уповноважений на встановлення умов для призначення особі пенсії по інвалідності, натомість такі умови визначені законом, а при їх досягненні особа має право на відповідний вид соціального захисту.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності на підставі приписів пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено ГУПФ України у Львівській області, то саме останній має завершити процедуру призначення позивачу пенсії по інвалідності.
У силу пункту 2 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
Позивачці інвалідність встановлена з 04.12.2025, а із заявою про призначення пенсії по інвалідності позивачка звернулася 01.01.2026. 
За наведених обставин, суд дійшов висновку про зобов`язання ГУПФ України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV з 04.12.2025 
Обраний судом у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 відповідає завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах. 
Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 

Розподіл судових витрат 

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1331,20 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 26,27/.
Інші судові витрати у справі відсутні.
Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
А відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення ГУПФ України у Львівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії та спір носив немайновий характер, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.01.2026 №163750036506 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи 20.07.1980 по 01.12.1980, з 04.01.1981 по 10.01.1982, з 22.01.1982 по 28.10.1985, з 01.11.1985 по 08.10.1989, з 10.10.1989 по 04.08.2003, з 05.08.2003 по 22.12.2003, з 23.09.2020 по 31.12.2020 та призначити ОСОБА_1 з 04.12.2025 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок)
Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 13814885; вул. Митрополита Андрея, буд.10, м. Львів, 79016).
Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 13967927; вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000).
Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА