ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 607/11893/26 пров. № А/857/31347/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Затолочного В.С., Калмикової Ю.О.,
секретаря судового засідання Хоменчук В.Б.,
представник позивача: Гаврилюк З.Б.,
представника відповідача: Шевчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2026 року у справі № 607/11893/26 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення,
суддя в 1-й інстанції – Дуда О.О.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (ЄДРПОУ 37839038) звернулося до суду із позовом, у якому просить затримати громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 26.05.2026 посадовими особами Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області виявлено громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , (далі-Відповідач) в якого відсутні документи, що посвідчують особу (посвідка на тимчасове/постійне проживання) та дають право на виїзд з України (паспортний документ іноземця). Громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на сьогоднішній день не має паспортного документу, який в свою чергу дає право на виїзд з України, та посвідчує його особу тому, рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни відносно останнього, не може бути прийняте з урахуванням вимог абзацу 1 частини 8 статті 26 Закону № 3773- VI. Для здійснення ідентифікації особи Відповідача необхідна достатня кількість часу. Відповідач перебуває на території України без законних підстав, в порядку встановленому законодавством України не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні; дії Відповідача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; відсутні законні підстави для перебування на території України; відсутній паспортний документ іноземця, який дає право виїду з України, що в свою чергу свідчить, що Відповідач буде ухилятись від виконання рішення про його примусове видворення.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2026 року задоволено повністю.
Затримано громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, на строк 6 (шість) місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник відповідача оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.
Також вказує про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для тримання апелянта в пункті тимчасового перебування іноземців з метою його ідентифікації чи забезпечення видворення. Між поняттями «невстановлена особа» та «особа, яка втратила документ, що посвідчує особу» існує принципова правова різниця, яку суд повністю проігнорував. У матеріалах справи повністю відсутній кримінальний аспект, оскільки ОСОБА_1 не затримувався за використання підроблених документів, не надавав міграційним органам фальсифікованих відомостей чи чужих паспортних даних. Уся наявна у справі інформація свідчить про суто цивільно-правовий характер ситуації, а саме про об`єктивну втрату фізичного бланка національного паспорта в місті Київ 18 травня 2026 року, про що Апелянт негайно та добровільно заявив правоохоронним органам, отримавши відповідну довідку.
Зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на необхідність забезпечення примусового видворення, додатково не проаналізував правову природу статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яка визначає виключні умови для цієї процедури. Відповідно до вказаної норми, примусове видворення може бути застосовано судом лише у випадках, якщо особа не виконала у встановлений строк рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець буде ухилятися від виконання такого рішення. Факт втрати національного паспорта є об`єктивною життєвою обставиною, а не формою протиправної поведінки чи наміром сховатися від органів міграційної служби.
Вказує, що окремого правового аналізу потребує повне ігнорування судом першої інстанції вимог частини 2 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язку оцінити доцільність застосування альтернативних затримання заходів, зокрема більш м`яких заходів. Адміністративне затримання в ПТПІ є найбільш суворим заходом і не може застосовуватися формально.
Просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2026 року у справі № 607/11893/26 та ухвалити нову постанову, якою повністю відмовити Управлінню Державної міграційної служби України в Тернопільській області у задоволенні позову про затримання громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) строком на 6 місяців із поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що подана представником відповідача Шевчук В.О. апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені у ній мотиви та підстави щодо скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.05.2026 у справі №607/11893/26 є безпідставними та необґрунтованими, натомість суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідача ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вказує, що задовольняючи позов, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач перебуває на території України без законних підстав, в порядку встановленому законодавством України не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні; дії відповідача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; відсутні законні підстави для перебування на території України; відсутній паспортний документ іноземця, який дає право виїду з України, що в свою чергу свідчить, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення. Зауважуємо, що належних доказів протилежного відповідачем та його представником у судовому засіданні по справі №607/11893/26 та поданих ними процесуальних документів до судів першої та апеляційної інстанції не надано. Окрім того, просить суд апеляційної інстанції врахувати, що відповідач самостійно до компетентних органів (посольства чи консульства) з приводу оформлення паспортного документу чи документу, який дає право на виїзд з України не звертався, доказів протилежного відповідачем та його представником не надано. В цілому доводи, наведені представником відповідача у апеляційній скарзі від 02.06.2026, не свідчать про незаконність та необґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення від 28.05.2026 у справі №607/11893/26, і не спростовують висновків суду, а лише свідчать про незгоду відповідача та його представника з встановленими обставинами справи. Окрім того, викладені у апеляційній скарзі доводи представника відповідача не узгоджуються з фактичними обставинами даної справи, оскільки відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 жодні запобіжні заходи не обирались. Більше того, відповідач не перебуває і не перебував під вартою, оскільки це не було і не могло бути предметом спору у цій справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що 26.05.2026 посадовими особами Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області виявлено громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , (далі-Відповідач) в якого відсутні документи, що посвідчують особу (посвідка на тимчасове/постійне проживання) та дають право на виїзд з України (паспортний документ іноземця).
За даними Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» встановлено, що 07.11.2025 громадянин Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в`їхав на територію України через КПП «Старокозаче» за паспортним документом серії НОМЕР_1 виданим 24.09.2025, строком дії до 24.09.2035. Відповідач під вказаними установчими даними до моменту його виявлення (26.05.2026) посадовими особами Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області територію України, не покидав.
Згідно з листом Державного центру зайнятості від 13.02.2026 за №33/122/1361- 26, громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлено дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства №694 терміном дії до 05.08.2026.
Згідно з інформацією, викладеною у доповідній записці від 27.05.2026 №6132.2/2895-26, за результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів та підрозділів ДМС та відомчої інформаційної системи «Оформлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС, інформація відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо оформлення дозволу на імміграцію, скасування такого дозволу, продовження строку перебування на території України, документування посвідкою на постійне або тимчасове проживання в Україні, прийняття рішення про примусове повернення/видворення, заборону в`їзду, відсутня.
26.05.2026 за фактом перевищення строку перебування в Україні більш як на 30 днів та проживання без документів на право проживання/перебування, уповноваженою посадовою особою сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області, відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 002072 у якому зафіксовано порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 203 КУпАП. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення 26.05.2026 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МТР 002071 відповідно до якої на вищезазначеного іноземця накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.
26.05.2026 року Тернопільським відділом № 1 УДМС у Тернопільській області прийнято рішення №16 про примусове видворення відповідача з України.
Громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на території України без документів на право проживання/перебування, паспортний документ іноземця у нього відсутній, відтак процедура добровільного повернення стосовно нього бути застосована не може.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на території України без законних підстав, у порядку, встановленому законодавством України не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні з 07.02.2026 року, його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відсутні законні підстави для перебування відповідача на території України, у останнього відсутній паспортний документ іноземця, який дає право виїду з України, відповідно позовні вимоги про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, слід задовольнити.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з такими та зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закону №3773-VI; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб.
Засади правового статусу іноземців та осіб без громадянства визначено в статті 3 Закону №3773-VI, відповідно до якої іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (частина перша статті 23 Закону №3773-VI).
Відповідно до абзацу 1 частини восьмої статті 26 Закону №3773-VI примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.
Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Частиною третьою статті 29 Закону №3773-VI визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію або якщо такий договір не має механізму реалізації чи не виконується.
Питання примусового видворення встановлені статтею 30 Закону №3773-VI, відповідно до абзацу 1 частини першої якої центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Частиною четвертою статті 30 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.
Згідно з частиною восьмою статті 30 Закону № 3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Пунктом 1 Типового положення визначено, що пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування), є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.
Згідно з пунктом 5 Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію. Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців. Про продовження строку тримання не пізніше ніж за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.
Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначає Інструкція № 353/271/150.
Пунктом 4 Розділу І Інструкції № 353/271/150 передбачено, що іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу IIІ Інструкції № 353/271/150 у разі виявлення підстав, передбачених частиною першої статті 30 Закону № 3773-VI, органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду. За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців (частина одинадцята статті 289 КАС України).
Частиною тринадцятою статті 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Відповідно до частин чотирнадцятої, п`ятнадцятої статті 289 КАС України розгляд питань, визначених цією статтею, здійснюється судом за обов`язкової участі сторін, у тому числі може проводитися у режимі відеоконференції та з трансляцією з іншого приміщення, розташованого поза межами приміщення суду, в порядку, визначеному цим Кодексом. Адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом у день подання відповідної позовної заяви.
Надаючи оцінку застосуванню частини першої статті 30 Закону №3773-VI, Верховний Суд у постановах від 24.05.2023 у справі №296/8455/22, від 25.04.2024 у справі №461/2622/23 підтримав раніше висловлену касаційним судом правову позицію про те, що процедурі видворення іноземця або особи без громадянства передує прийняття компетентним органом рішення про його примусове повернення, яке може бути оскаржено до суду та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Водночас суд зазначає, що захід у вигляді затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України не застосовується автоматично, а реалізується шляхом подання позову та за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 289 КАС України, а саме:
1) обґрунтованих підстав уважати, що іноземець (стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення) ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
2) або якщо існує ризик його (її) втечі;
3) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.
Із матеріалів справи слідує, що Громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на території України без законних підстав, в порядку встановленому законодавством України не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні; дії відповідача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; відсутні законні підстави для перебування на території України; відсутній паспортний документ іноземця, який дає право виїду з України, що в свою чергу свідчить, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення №16 про примусове видворення відповідача з України, прийняте Тернопільським відділом № 1 УДМС у Тернопільській області 26.05.2026.

Наведена сукупність обставин, з урахуванням вищенаведених положень частини 1 статті 289 КАСУ, вказує на наявність правових підстав для застосування до відповідача передбаченого вказаною нормою процесуального права заходу у виді затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2026 року у справі № 607/11893/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя | | Н. М. Судова-Хомюк
судді | | В. С. Затолочний
| | Ю. О. Калмикова
Повне судове рішення складено 23.07.26