Провадження № | 2/447/1159/26
Справа № | 447/1245/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

20.08.2026 м. Миколаїв 
Миколаївський районний суд Львівської області у складі:
головуючої судді Друзюк М.М.,
за участю секретаря судового засідання Пастернак О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, –
в с т а н о в и в:
Стислий виклад обставин.
Позивачі подали до суду позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просять стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у сумі еквівалентній 13 800 доларів США за курсом Національного Банку України на день виконання судового рішення (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 15.05.2026).
В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям та перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.09.1994
Між позивачами та ОСОБА_3 07.08.2024 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 одержав грошові кошти в розмірі 13 800 доларів США зі строком повернення до 30.11.2024.
На підтвердження укладення даного договору позики відповідачем було видано розписку від 07.08.2024. Розписка підписана відповідачем і є документом, що підтверджує укладення договору позики та засвідчує факт отримання ним вищевказаних грошових коштів.
Відповідач у вказаний строк борг не повернув, неодноразові звернення та прохання в добровільному порядку погасити заборгованість залишив без задоволення.
Таким чином, на день звернення з позовом до суду сума основного боргу ОСОБА_3 перед позивачами за розпискою від 07.08.2024 становить 13 800 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом НБУ станом на 25.02.2026 становить 597 054,24 грн.
Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Відповідачу надано строк для подання відзиву та заперечень.
Ухвалою суду від 13.07.2026 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.
У судовому засіданні представник відповідача, який діє на підставі ордеру від 06.05.2026, подав та підтримав заяву про визнання позову в повному обсязі, про наслідки визнання позову ознайомлений.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Відповідно до розписки від 07.08.2024, ОСОБА_3 визнає, що винен ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму, еквівалентну 13 800 доларів США по курсу НБУ 41,5 грн, яку позичив за 2024 рік. Зобов`язується закрити борг рівними частинами до 30.11.2024. В разі неспроможності це зробити, погоджується на право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через суд витребувати виплату цього боргу.
Як вбачається з матеріалів справи, на адресу відповідача 06.02.2025 надсилався лист-вимога від 22.01.2025 щодо необхідності виконання зобов`язання за договором позики відповідно до розписки від 07.08.2024. Проте така вимога була залишена відповідачем без належного реагування, що слугувало підставою для звернення з позовом до суду .
Норми права, які застосував суд.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг певної грошової суми, так і дати її отримання.
У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.
Судом встановлено, що 07.08.2024 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики на суму 13 800 доларів США строком до 30.11.2024.
Згідно з ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Виходячи з викладеного, встановивши, що договір позики укладений у належній простій письмовій формі, факт отримання позики у розмірі 13 800 доларів США відповідачем не спростований, враховуючи визнання стороною відповідача позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 07.08.2024 на загальну суму 13 800 доларів США за курсом Національного Банку України на день виконання судового рішення.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, оцінивши надані докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
З огляду на те, що відповідач визнав позов, суд дійшов висновку про повернення позивачам з державного бюджету по 1 493 грн (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) відповідно, та на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачів по 1493 грн судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову).
Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 223, 247, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, ст. 11, 15, 16, 192, 524, 525, 526, 530, 533, 610, 612, 625, 626, 627, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,
у х в а л и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 13 800 (тринадцять тисяч вісімсот) доларів США за курсом Національного Банку України на день виконання судового рішення.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 493 (одна тисяча чотириста дев`яносто три) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 493 (одна тисяча чотириста дев`яносто три) грн.
Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 1 493 (одна тисяча чотириста дев`яносто три) грн, що становить 50 % судового збору, сплаченого відповідно до квитанції № 4205-3041-7929-1238 від 08.04.2026.
Повернути з державного бюджету ОСОБА_2 1 493 (одна тисяча чотириста дев`яносто три) грн, що становить 50 % судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції на переказ готівки № 12 від 25.02.2026.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне ім`я сторін.
Позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 
Суддя Друзюк М. М.