ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року місто Київ
Справа № 373/2035/26
Апеляційне провадження № 33/824/3588/2026
Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області Кравченка Василя Володимировича на постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2023 року (у складі судді Свояка Д.В.) 
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Помоклі, Переяслав-Хмельницький район, Київська область, депутатки Ташанської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
за ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

У протоколі про адміністративне правопорушення від 14 травня 2026 року № 5029 зазначено, що ОСОБА_1 , будучи депутатом Ташанської сільської ради Бориспільського району Київської області, відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, всупереч вимогам ч. 1 ст. 28, ст. 35-1 Закону, ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, який виник у неї під час участі 18.07.2025 на засіданні 63 чергової сесії Ташанської сільської ради 8 скликання при розгляді питання порядку денного «Про надання згоди орендарю ПП «Євросем» щодо передачі в суборенду орендованої земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, кадастровий номер 3223384601:01:008:0024, по вул. Переяславська, 8, с. Мала Каратуль, Малокаратульського старостинського округу Ташанської сільської ради, що перебуває в користуванні ПП «Євросем» відповідно до договору оренди від 12.06.2025. На земельній ділянці знаходиться майно, що перебуває у власності ПП «Євросем» (приміщення контори і пождепо). Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі», де вона взяла участь у розгляді вказаного питання та проголосувала «за», чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.
Переяславський міськрайонний суд Київської області постановою від 15 червня 2026 року провадження у справі закрив у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Не погодившись із такою постановою, прокурор Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області Кравченко В.В. 23 червня 2026 року подав апеляційну скаргу через суд першої інстанції, у якій просить суд оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 КУпАП та застосувати до неї стягнення у межах санкції вказаної статті.

З метою перевірки доводів скарги щодо права прокурора на апеляційне оскарження було призначено судове засідання на 14 липня 2026 року о 10:40, у яке учасники справи не заявилися, будучи повідомленими належним чином, зокрема прокурор повідомлявся на електронну пошту та через електронний кабінет у ЄСІТС (а. с. 82-83).

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.
Приписами ч. 2 ст. 7, ч. 3 ст. 8 КУпАП передбачено, що провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Як передбачено ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.
Згідно з ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.
Спеціальною нормою, якою встановлений такий порядок, а саме, ч. 2 ст. 294 КУпАП визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.
Частиною п`ятою статті 7 КУпАП визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Положення ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287 КУпАП кореспондують з положеннями Закону України «Про прокуратуру», згідно з якими однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру»).
Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що прокурор вправі оскаржувати лише ті постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, які стосуються застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Що стосується посилання прокурора на положення ст. 250 КУпАП, як на правову підставу його звернення із апеляційною скаргою на постанову судді суду першої інстанції, то апеляційний суд звертає увагу на таке.
Оскаржуваною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Разом з тим, санкція ч. 2 ст. 172-7 КУпАП передбачає тільки штраф, як захід адміністративного стягнення.
Таким чином, заходи примусового характеру, пов`язані з обмеженням особистої свободи громадянина, за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП не передбачені та застосовані не були.
Тобто, в цьому випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження постанови судді згідно зч. 1 ст. 287 КУпАП та ч. 2 ст. 294 КУпАП.
При цьому ухвалою Конституційного Суду України №49-у/2015 від 08 грудня 2015 року відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.250 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст. 294 КУпАП та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями КУпАП, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.
Окрім цього, ч. 2 ст. 294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч. 1 ст. 250 КУпАП, передбачено перелік осіб, наділених правом на апеляційне оскарження, а саме частиною другою цієї норми передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Зазначений перелік суб`єктів апеляційного оскарження є вичерпний. Прокурор, як учасник провадження у справах про адміністративні правопорушення, виключений із зазначеного переліку суб`єктів апеляційного оскарження Законом України від 14.10.2014 1697-VII шляхом внесення змін у ч. 2 ст. 294 КУпАП.
Виходячи з принципу верховенства права, враховуючи існуючу неузгодженість діючого законодавства, суди при розгляді справ повинні керуватися положеннями ст. 129 Конституції України, якою визначені основні засади судочинства, оскільки норми Конституції - є нормами прямої дії, а також практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (Рішення ЄСПЛ «Щокін проти України»), а в апеляційній скарзі прокурора йдеться про погіршення становища особи, тому право прокурора оскаржувати в апеляційному порядку постанову у справі про адміністративне правопорушення, не може бути розтлумачено розширено і не може охоплювати випадки не передбачені законом.
Посилання прокурора на наявність у нього права на оскарження постанови судді в справі про адміністративні правопорушення, з огляду на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-749/0/4-15 від 30.04.2015, то такий лист не є джерелом права, а законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України, як це передбачено ч. 1 ст. 2 КУпАП, а також Конституції України, яка має найвищу юридичну силу.
До того ж, існує і лист № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, у якому висвітлена протилежна позиція щодо права прокурора на оскарження.
Зокрема, ч. 1 ст. 55 Конституції України, якою кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, згідно з рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997, треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Однак прокурором не доведено право на звернення до суду із апеляційною скаргою на підставі вказаної норми, а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення якої прокурор довільно тлумачить на свою користь.
За таких обставин, вказана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, оскільки прокурор Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області не є особою, яка відповідно до положень статей 287, 294 КУпАП має право подати апеляційну скаргу на постанови судді у справі про адміністративні правопорушення (ч. 2 ст. 172-7 КУпАП), якщо це не стосується застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області Кравченка Василя Володимировича на постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2023 року - повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа