ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2026 року 
м. Київ
cправа № 914/3180/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача (прокуратури) - Синишин Н. Я. (за посвідченням), Тараса С. Б. (за посвідченням),
відповідача-1 - Пилип`як Х. І. (у порядку самопредставництва),
відповідача-2 - Лісової Наргіз Шохрат Кизи (у порядку самопредставництва),
відповідача-3 - Вовк У. Я. (адвокат),
третьої особи - не з`явилися,
розглянув касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 у справі 
за позовом Львівської обласної прокуратури
до: 1) Львівської міської ради,
2) Державної інспекції архітектури та містобудування України,
3) Підприємства громадської організації "Асоціація інвалідів захисників вітчизни "Львівська здравниця",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-3, - державного реєстратора виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області Лужаниці Тараса Петровича,
про визнання незаконним та скасування рішення, дозволу, державної реєстрації права власності.
Короткий зміст і підстави позовних вимог 
1. 23.10.2023 Львівська обласна прокуратура (далі - прокурор, позивач) в інтересах держави звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради (далі - Львівська міськрада, Міськрада, відповідач-1), Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ України, Інспекція, відповідач-2) та Підприємства громадської організації "Асоціація інвалідів захисників вітчизни "Львівська здравниця" (далі - ПГО "АІЗВ "Львівська здравниця", Підприємство, відповідач-3), за участю третьої особи: державного реєстратора Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області Лужаниці Тараса Петровича (далі - Реєстратор, третя особа), про: 
1) визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 23.10.2020 № 2067 "Про надання вихідних даних для проектування об`єктів будівництва на вул. Широкій, 2 в смт Брюховичі" (далі - рішення № 2067, оспорюване рішення), яким затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для будівництва відповідачем-3 багатофункціонального комплексу громадського призначення у складі реабілітаційного центру для учасників ООС (АТО), спортивного комплексу, дитячого дошкільного навчального закладу, центру дитячого дозвілля, навчально-наукового центру, торгово-розважального центру з офісними приміщеннями та трансформаторної підстанції на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичі; 
2) визнання незаконним та скасування дозволу ДІАМ України від 20.10.2022 № IV012221019254 (далі - дозвіл ДІАМ України від 20.10.2022, дозвіл № IV012221019254, оспорюваний дозвіл), виданого ПГО "АІЗВ "Львівська здравниця" на виконання будівельних робіт з нового будівництва на вул. Широкій, 2 в смт Брюховичі;
3) скасування державної реєстрації права приватної власності Підприємства на об`єкт незавершеного будівництва багатофункціонального комплексу громадського призначення у складі реабілітаційного центру для учасників ООС (АТО) (вул. М. Вербицького, буд. 12, кв. 2, м. Львів, Львівська обл., 79013, ЄДРПОУ 39764394) з припиненням такого речового права та із закриттям у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного розділу на незавершене будівництво на вул. Широкій, 2 в смт Брюховичі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2795851246101, номер запису про інше речове право 51711181 (далі - спірний об`єкт незавершеного будівництва, спірне майно), посилаючись на положення статей 92, 134 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 16, 21, 182, 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 5, 18, 24, 29, 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статей 5, 17 Закону України "Про основи містобудування", статей 4, 12 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", статей 2, 10, 24, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Позовна заява обґрунтовується тим, що: 
1) на дату прийняття Брюховицькою селищною радою рішення від 20.10.2020 № 2088, яким було надано Підприємству в постійне користування земельну ділянку площею 3,46 га, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, ані детальний план території, ані план зонування в районі вул. Широкої, 2 в смт Брюховичі затверджені не були; 
2) жоден із передбачених статтею 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" документів не додавався до заяви ПГО "АІЗВ "Львівська здравниця" про видачу містобудівних умов та обмежень; 
3) Виконавчий комітет Брюховицької селищної ради прийняв оспорюване рішення протиправно та всупереч вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а саме на підставі лише заяви Підприємства та без наявності містобудівної документації на місцевому рівні (плану зонування та детального плану території); 
4) оскільки підставою для видачі дозволу на виконання будівельних робіт стали оспорювані містобудівні умови та обмеження, видані виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради за відсутності містобудівної документації на місцевому рівні, якою регламентуються зони регулювання забудови, то дозвіл ДІАМ України від 20.10.2022 також підлягає скасуванню; 
5) на час проведення державної реєстрації за відповідачем-3 права приватної власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва таке фактично було відсутнє як об`єкт, що підлягав реєстрації, та об`єкт не був прийнятий в експлуатацію. 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
2. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.11.2023 (суддя Іванчук С. В.), залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 (головуючий - Бонк Т. Б., судді Кравчук Н. М., Якімець Г. Г.), повернуто позовну заяву Львівської обласної прокуратури в інтересах держави та додані до неї документи на підставі пункту 1 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.02.2024 (головуючий - Чумак Ю. Я., судді Дроботова Т. Б., Багай Н. О.) ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.11.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 у справі № 914/3180/23 скасовано, а справу передано до Господарського суду Львівської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.04.2024 (суддя Іванчук С. В.) матеріали справи № 914/3180/23 на підставі частини 5 статті 30 ГПК України передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва з огляду на те, що одним із відповідачів є ДІАМ України - центральний орган виконавчої влади.
3. Суди розглядали справу неодноразово. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 (суддя Спичак О. М.) позов задоволено повністю в зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог, оскільки: 
1) Брюховицька селищна рада безпідставно, з порушенням вимог статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та всупереч інтересам територіальної громади прийняла рішення від 20.10.2020 № 2088 "Про надання в користування земельної ділянки Підприємству громадської організації "Асоціація інвалідів захисників вітчизни "Львівська здравниця";
2) Виконавчий комітет Брюховицької селищної ради прийняв рішення № 2067 протиправно та всупереч вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а саме на підставі лише заяви юридичної особи та без наявності містобудівної документації на місцевому рівні (без плану зонування та детального плану території); 
3) підставою для видачі дозволу № IV012221019254 стали оспорювані містобудівні умови та обмеження MUO1:7850-0341-5116-3886, видані 23.10.2020 Виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради за відсутності містобудівної документації на місцевому рівні, якою регламентуються зони регулювання забудови, отже, дозвіл ДІАМ України від 20.10.2022 було видано на підставі документа, який не відповідає вимогам законодавства, а тому він підлягає скасуванню в судовому порядку;
4) оскільки Брюховицька селищна рада допустила численні порушення чинного законодавства при наданні земельної ділянки Підприємству в користування та суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування дозволу № IV012221019254, виданого Підприємству з метою виконання будівельних робіт по новому будівництву на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичі, то позовні вимоги про скасування державної реєстрації за відповідачем-3 права приватної власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва також підлягають задоволенню.
4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 (головуючий - Станік С. Р., судді Гончаров С. А., Сибіга О. М.) рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.
Постанова мотивована тим, що, ураховуючи викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункт 9.67), від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 (пункт 8.13), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 180) висновок про те, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладання відповідного договору, тобто вичерпало свою дію виконанням, є неефективним способом захисту прав особи, апеляційний суд виснував, що прийняте Брюховицькою селищною радою рішення № 2067 вичерпало свою дію фактом його виконання та визнання недійсним такого рішення не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади, а тому в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення слід відмовити в зв`язку з неефективністю обраного позивачем способу захисту прав територіальної громади. Таким чином, наголошуючи на тому, що Брюховицька селищна рада безпідставно, на порушення вимог статей 13, 14 Конституції України, статей 92, 134 ЗК України, статей 4, 12 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та всупереч інтересам територіальної громади прийняла рішення від 20.10.2020 № 2088, надавши переваги відповідачу-3 поряд з іншими суб`єктами на отримання прав на земельну ділянку без проведення земельних торгів та позбавивши територіальну громаду можливості отримання максимальних доходів від її продажу чи прав на неї на аукціоні та одержання належних платежів, а також на тому, що на час прийняття Брюховицькою селищною радою рішення від 20.10.2020 № 2088 про надання Підприємству в постійне користування земельної ділянки на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичі для містобудівних потреб ані детальний план території, ані план зонування в районі вул. Широкої, 2 затверджені не були, прокурор не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом, обравши належний та ефективний спосіб захисту прав територіальної громади міста Львова, передбачений саме статтями 386- 388 ЦК України, який (спосіб) у межах цього провадження позивачем не обрано.
При цьому, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності Підприємства на спірний об`єкт незавершеного будівництва, суд апеляційної інстанції виходив із того, що підставою такої державної реєстрації зазначено рішення Реєстратора від 13.09.2023 № 69270610, а також рішення Брюховицької селищної ради від 20.10.2020 № 2088. Оскільки державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, та з огляду на відсутність пред`явлення прокурором вимог щодо скасування документів, які стали підставою для такої реєстрації, в цій частині позову прокурор також обрав неефективний спосіб захисту, а тому позовні вимоги у цій частині також задоволенню не підлягають. 
5. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.07.2025 (головуючий - Чумак Ю. Я., судді Дроботова Т. Б., Багай Н. О.) касаційні скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури та Львівської міськради задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у справі № 914/3180/23 скасовано, а справу № 914/3180/23 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що, обмежившись помилковим посиланням на обрання прокурором неналежного та неефективного способу захисту прав територіальної громади, суд апеляційної інстанції на порушення норм статей 86, 236, 269, 282 ГПК України безпідставно ухилився від апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду по суті заявлених позовних вимог (на предмет їх обґрунтованості/необґрунтованості), зокрема, достеменно не встановив тих істотних обставин, чи рішення № 2067 відповідає вимогам закону (статей 24, 29, 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тощо), чи порушуються цим рішенням права та інтереси територіальної громади та чи можливо відновити порушене право шляхом скасування оспорюваного рішення з огляду на відсутність оскарження та скасування містобудівних умов та обмежень (далі - МУО) забудови земельної ділянки, виданих на підставі такого рішення.
6. За результатами нового апеляційного розгляду справи Північний апеляційний господарський суд постановою від 24.09.2025 (головуючий - Тарасенко К. В., судді Коробенко Г. П., Кравчук Г. А.) скасував рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 та ухвалив нове рішення, яким закрив провадження щодо позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішення № 2067 та визнання незаконним та скасування дозволу ДІАМ України від 20.10.2022, а в частині позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права приватної власності Підприємства на спірний об`єкт незавершеного будівництва із припиненням такого речового права відмовив у повному обсязі.
Постанова аргументована тим, що: 
1) спір у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування оспорюваних рішення і дозволу має публічно-правовий характер, належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства;
2) відмова у задоволенні позовної вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності ПГО "АІЗВ "Львівська здравниця" на спірне майно зумовлена обранням прокурором у цій частині неефективного та неправильного способу захисту, позаяк підставою такої державної реєстрації визначено рішення Брюховицької селищної ради від 20.10.2020 № 2088 і рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області Лужаниці Т. П. від 13.09.2023 № 69270610, вимог про скасування яких прокурор у межах цього позову не заявив. 
7. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2026 (головуючий - Зуєв В. А., судді Берднік І. С., Міщенко І. С.) касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури задоволено повністю. Касаційну скаргу Львівської міськради задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 914/3180/23 скасовано, а справу №914/3180/23 направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що:
1) з огляду на характер спірних правовідносин, суб`єктний склад учасників спору та спрямованість заявлених вимог, цей спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства і належить до юрисдикції господарського суду. Суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки, зокрема, тому, що заявлені позовні вимоги фактично свідчать про приватноправову природу спору та його розгляд за правилами господарського судочинства;
2) суд апеляційної інстанції проігнорував висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові Верховного Суду від 29.07.2025 у цій справі, якою, направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд підтвердив належність заявленої вимоги (про скасування державної реєстрації права приватної власності Підприємства на спірний об`єкт незавершеного будівництва, припинення відповідного речового права та закриття відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) як способу захисту та надав вказівки щодо необхідності здійснення апеляційного перегляду по суті. Таким чином, апеляційний суд безпідставно ухилився від апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду по суті заявлених позовних вимог, тобто в частині перевірки їх обґрунтованості або необґрунтованості. Зазначене у сукупності слугувало підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції із вказівкою на необхідність урахування наведених висновків і здійснення апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду по суті заявлених позовних вимог з перевіркою їх обґрунтованості або необґрунтованості з огляду на встановлені у справі обставини та вимоги матеріального і процесуального закону;
3) суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог процесуального закону, що полягає в грубому ігноруванні обов`язкових вказівок суду касаційної інстанції, наданих у постанові від 29.07.2025, а також у повторному ухиленні від повноцінного апеляційного перегляду спору по суті заявлених позовних вимог, що в сукупності унеможливило належне встановлення фактичних обставин та вирішення справи.
8. За результатами нового апеляційного розгляду справи Північний апеляційний господарський суд постановою від 19.05.2026 (головуючий - Михальська Ю. Б., судді Мальченко А. О., Тищенко А. І.) скасував рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю.
Постанова аргументована необґрунтованістю позовних вимог з огляду на те, що: 
1) оскільки згідно з Генеральним планом смт Брюховичі, затвердженим рішенням Брюховицької селищної ради від 26.04.2018 № 567 "Про затвердження проекту коригування Генерального плану смт. Брюховичі", земельна ділянка, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002, розташована за адресою: вул. Широка, 2, с. Брюховичі, належить до територій громадської забудови, а рішенням № 2067 було затверджено МУО забудови земельної ділянки для будівництва багатофункціонального комплексу громадського призначення у складі реабілітаційного центру для учасників ООС (АТО), спортивного комплексу, дитячого дозвілля, навчально-наукового центру, торгово-розважального центру, офісних приміщень і трансформаторної підстанції на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичах Львівської області, то видані МУО на вказану земельну ділянку відповідають вимогам Генерального плану смт Брюховичі;
2) ураховуючи висновок щодо застосування положень статей 16- 19, 24, 29, 33 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у контексті того, що сама по собі відсутність плану зонування або детального плану території, розроблення та затвердження якого належить до повноважень органів місцевого самоврядування, не може бути підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, оскільки таке рішення приймається виключно у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, так як і не може бути підставою для скасування уже виданих містобудівних умов та обмежень), викладений у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 803/1231/17, від 21.11.2019 у справі № 1840/3059/18, від 06.02.2020 у справі № 809/1258/17, від 16.06.2021 у справі № 2340/3189/18, наявне посилання прокурора на відсутність затвердженого плану зонування або детального плану територій не може бути підставою для скасування уже виданих МУО, а отже, немає підстав як для скасування МУО забудови земельної ділянки, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002, виданих на підставі оспорюваного рішення, так і для визнання протиправним та скасування такого рішення;
3) відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання незаконним і скасування рішення № 2067 зумовлює відмову в задоволенні похідної позовної вимоги про визнання незаконним та скасування дозволу ДІАМ України від 20.10.2022;
4) виходячи зі змісту норм пункту 1 частини 1 статті 4 та статті 27^1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", при державній реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не вимагається документ, який підтверджує введення його в експлуатацію, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності інших підстав для відмови в проведенні державної реєстрації, визначених статтею 24 цього Закону, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування державної реєстрації права приватної власності Підприємства на спірне майно;
5) отримавши у користування земельну ділянку, містобудівні умови та дозвіл на будівництво, а також ураховуючи висновок Міністерства юстиції України про законність проведення державної реєстрації права власності Підприємства на об`єкт незавершеного будівництва, оформлений наказом від 10.10.2023 № 2363/7 "Про відмову у задоволенні скарги Львівської міської ради від 18.09.2023 № 2901-вих-113611", відповідач-3 правомірно очікував на те, що його право на розпорядження належним на праві власності майном відповідно до законодавства у майбутньому не буде порушено чи обмежено суб`єктом владних повноважень або припинено шляхом прийняття іншого рішення (схожий висновок викладено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.09.2019 у справі № 810/4817/18).
9. Північний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 01.06.2026 (головуючий - Михальська Ю. Б., судді Мальченко А. О., Тищенко А. І.) заяву ДІАМ України про ухвалення додаткового рішення про розподіл судового збору у справі № 914/3180/23 задовольнив частково. Стягнув із Львівської обласної прокуратури на користь Інспекції судовий збір за подання заяви про приєднання до апеляційної скарги в сумі 9662,40 грн (за винятком переплати у сумі 0,27 грн) із тих мотивів, що на підставі частини 14 статті 129 ГПК України апеляційний суд під час ухвалення постанови від 19.05.2026 у цій справі мав здійснити розподіл судового збору, сплаченого відповідачем-2 за подання відповідної заяви про приєднання, однак відповідних дій не вчинив.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
10. Не погоджуючись із постановою та додатковою постановою суду апеляційної інстанції, перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся з касаційною скаргою, в якій просить зазначені постанови скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
11. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що: 
1) апеляційний суд не врахував висновків щодо застосування положень статей 5, 17, 18, 21, 24, 29, 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у подібних правовідносинах (у контексті того, що, невідповідність намірів забудови земельної ділянки є підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень. При цьому невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам із питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту), викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 803/1231/17, від 14.08.2018 у справі № 823/5265/15, від 07.02.2019 у справі № 803/952/17, від 20.03.2019 у справі № 810/726/18, від 17.05.2019 у справі № 806/1576/18, від 20.05.2019 у справі № 826/15338/18, від 04.09.2019 у справі № 826/13852/17, від 15.01.2020 у справі № 813/4060/17, від 04.02.2020 у справі № 826/9713/18, від 29.04.2020 у справі № 712/6577/18, від 15.02.2021 у справі № 320/5710/20, від 18.03.2021 у справі № 420/1055/20, від 16.06.2021 у справі № 2340/3189/18, від 31.05.2021 у справі № 826/1581/18, від 31.05.2021 у справі № 826/16053/16, від 22.10.2021 у справі № 1.380.2019.002227, від 14.02.2022 у справі № 210/3729/17 (2-а/210/204/17), від 24.10.2022 у справі № 640/3941/19, від 19.01.2023 у справі № 640/9995/20, від 21.03.2023 у справі № 460/9602/20, від 22.08.2024 у справі № 380/7958/21, від 11.11.2024 у справі № 480/5165/21, унаслідок чого суд не звернув уваги на те, що Виконавчий комітет Брюховицької селищної ради рішення № 2067 прийняв протиправно, всупереч вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", на підставі лише заяви юридичної особи, без наявності містобудівної документації на місцевому рівні (плану зонування та детального плану території), всупереч Генеральному плану смт Брюховичі;
2) суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм статей 2, 5, 10, 24, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в подібних правовідносинах (у контексті того, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, адже такої підстави закон не передбачає), викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18;
3) апеляційний суд не врахував викладеного в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 826/16053/16, від 14.02.2022 у справі № 210/3729/17 (2-а/210/204/17), від 24.10.2022 у справі № 640/3941/19 висновку про те, що перевірка відповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації має здійснюватися уповноваженим органом на стадії видачі забудовнику містобудівних умов та обмежень, а рішення суб`єкта владних повноважень підлягає оцінці щодо його правомірності на момент прийняття такого рішення, а не в зв`язку з його подальшим виконанням;
4) на обґрунтування законності вчинення дій з державної реєстрації права приватної власності Підприємства на спірний об`єкт незавершеного будівництва суд апеляційної інстанції безпідставно та невмотивовано послався на норму статті 27^1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яку не можна було застосувати до спірних правовідносин, позаяк нею передбачено можливість державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, однак виключно такого, що підлягає приватизації, тоді як у цій справі відсутні відомості про набуття Підприємством право власності на спірне майно як об`єкт, що підлягав приватизації;
5) ухвалення апеляційним судом додаткової постанови від 01.06.2026 про стягнення з Львівської обласної прокуратури сплаченого ДІАМ України судового збору в сумі 9662,67 грн є похідним від постанови від 19.05.2026 про відмову в задоволенні позову прокурора у цій справі. Однак у зв`язку з незаконністю постанови суду апеляційної інстанції від 19.05.2026, що обґрунтовується у цій касаційній скарзі, підлягає скасуванню й додаткове рішення суду про стягнення зазначеної суми судового збору. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
12. Львівська міськрада у відзиві на касаційну скаргу просить її задовольнити, з мотивів, наведених у ній та рішенні суду першої інстанції.
ДІАМ України у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити в її задоволенні з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові.
ПГО "АІЗВ "Львівська здравниця" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові.
Третя особа не скористалася правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
Розгляд справи Верховним Судом 
13. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 29.06.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 у справі № 914/3180/23 та призначив розгляд цієї справи в судовому засіданні на 18.08.2026. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
14. На підставі заяв Громадської організації "Асоціація інвалідів захисників вітчизни" та ПГО "АІЗВ "Львівська здравниця" про дозвіл на демонтаж незавершеного будівництва загальноосвітньої школи на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичі, яка належить територіальній громаді смт Брюховичі в особі Брюховицької селищної ради, 22.09.2020 Виконавчий комітет Брюховицької селищної ради прийняв рішення № 1961, яким затвердив акт технічного стану об`єкта нерухомості "Незавершене будівництво школи по вул. Широка, 2 в смт. Брюховичі", висновок про технічний стан об`єкта нерухомості "Незавершене будівництво школи по вул. Широка, 2 в смт. Брюховичі" та звіт про незалежну оцінку об`єкта нерухомості. Рекомендовано Виконкому Брюховицької селищної ради: подати на розгляд чергової сесії Брюховицької селищної ради рішення про списання шляхом ліквідації незавершеного будівництва загальноосвітньої середньої школи на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичі, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді смт Брюховичі; списати та демонтувати об`єкт комунальної власності; надати дозвіл Підприємству на демонтаж незавершеного будівництва загальноосвітньої середньої школи на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичі.
Брюховицька селищна рада рішенням від 08.10.2020 № 1921 списала з балансу Брюховицької селищної ради шляхом ліквідації (у зв`язку з аварійністю та непридатністю для подальшого використання) об`єкт незавершеного будівництва загальноосвітньої середньої шкоди загальною площею 10390,5 м^2, розташований за адресою: вул. Широка, 2, смт Брюховичі, м. Львів, Львівська обл.
15. Брюховицька селищна рада рішенням від 15.10.2020 № 2046 змінила вид використання земельної ділянки площею 3,46 га, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002, розташованої на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичі, з виду використання "для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти" на вид використання "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови".
Брюховицька селищна рада рішенням від 20.10.2020 № 2088 "Про надання в користування земельної ділянки Підприємству Громадської організації "Асоціація інвалідів захисників Вітчизни "Львівська здравниця" передбачила: 1) припинити право постійного користування на земельну ділянку площею 3,46 га, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002, яка належить Брюховицькій селищній раді; 2) надати Підприємству в постійне користування зазначену земельну ділянку для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. 
21.10.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ПГО "АІЗВ "Львівська здравниця" право постійного користування земельною ділянкою площею 3,46 га, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002.
16. 23.10.2020 Виконавчий комітет Брюховицької селищної ради рішенням № 2067 затвердив містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для будівництва відповідачем-3 багатофункціонального комплексу громадського призначення у складі реабілітаційного центру для учасників ООС (АТО), спортивного комплексу, дитячого шкільного навчального закладу, центру дитячого дозвілля, навчально-наукового центру, торгово-розважального центру з офісними приміщеннями та трансформаторної підстанції на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичі (далі - МУО земельної ділянки).
Відповідно до містобудівних умов замовником є ПГО "АІЗВ "Львівська здравниця", на земельній ділянці площею 3,46 га, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002, об`єкти транспорту, зв`язку, інженерні комунікації відсутні, відповідність цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 22.10.2020, індексний № 229289881, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2700765746101, генеральний план смт Брюховичі.
17. Львівська міськрада ухвалою від 29.12.2020 № 6 "Про функціонування Львівської міської територіальної громади" визначила Міськраду правонаступником прав та обов`язків місцевих рад, які приєднуються до Львівської територіальної громади. 
Ухвалою Львівської міськради від 29.12.2020 № 7 Брюховицьку селищну раду припинено шляхом приєднання до Львівської міськради, тобто з 29.11.2020 повноваження Брюховицької селищної ради припинилися, а її правонаступником стала Міськрада.
18. 20.10.2022 Інспекція видала Підприємству дозвіл № IV012221019254, найменування об`єкта будівництва - нове будівництво багатофункціонального комплексу громадського призначення у складі реабілітаційного центру для учасників ООС (АТО), спортивного комплексу, дитячого шкільного навчального закладу, центру дитячого дозвілля, навчально-наукового центру, торгово-розважального центру з офісними приміщеннями та трансформаторної підстанції на вул. Широкій, 2 в смт Брюховичі Львівської області, 1 черга будівництва.
19. Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 31.08.2023 № 332, складеним Департаментом містобудування Львівської міськради, зафіксовано, зокрема, таке: 1) земельна ділянка площею 3,4600 га за адресою: вул. Широка, 2, використовується Підприємством; 2) категорія земель - землі житлової та громадської забудови; 3) відповідно до Генерального плану смт Брюховичі, затвердженого рішенням Брюховицької селищної ради від 26.04.2018 № 567, земельна ділянка розташована на території громадської забудови; 4) на земельній ділянці знаходиться об`єкт незавершеного будівництва загальноосвітньої середньої школи в занедбаному стані, який згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважається знищеним; 5) на земельній ділянці проводяться будівельні роботи багатофункціонального комплексу громадського призначення; 6) доступ до земельної ділянки обмежений шляхом встановлення металевої огорожі.
20. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна станом на 07.09.2023 убачається, що земельна ділянка площею 3,46 га, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002, перебуває у власності територіальної громади, власник - Львівська міськрада; дата і час державної реєстрації - 26.10.2022.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна станом на 20.10.2023 убачається, що 11.09.2023 за ПГО "АІЗВ "Львівська здравниця" зареєстровано право власності на незавершене будівництво багатофункціонального комплексу громадського призначення у складі реабілітаційного центру для учасників ООС (АТО).
Позиція Верховного Суду
21. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
22. В основу оскаржуваної постанови покладено висновок апеляційного суду про те, що, оскільки згідно з Генеральним планом смт Брюховичі, затвердженим рішенням Брюховицької селищної ради від 26.04.2018 № 567 "Про затвердження проекту коригування Генерального плану смт. Брюховичі", земельна ділянка, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002, розташована за адресою: вул. Широка, 2, с. Брюховичі, належить до територій громадської забудови, а рішенням № 2067 було затверджено МУО забудови земельної ділянки для будівництва багатофункціонального комплексу громадського призначення у складі реабілітаційного центру для учасників ООС (АТО), спортивного комплексу, дитячого дозвілля, навчально-наукового центру, торгово-розважального центру, офісних приміщень і трансформаторної підстанції на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичах Львівської області, видані МУО на вказану земельну ділянку відповідають вимогам Генерального плану смт Брюховичі. 
Крім того, ураховуючи висновок щодо застосування положень статей 16- 19, 24, 29, 33 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у контексті того, що сама по собі відсутність плану зонування або детального плану території, розроблення та затвердження якого належить до повноважень органів місцевого самоврядування, не може бути підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, оскільки таке рішення приймається виключно у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, так як і не може бути підставою для скасування уже виданих містобудівних умов та обмежень), викладений у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 803/1231/17, від 21.11.2019 у справі № 1840/3059/18, від 06.02.2020 у справі № 809/1258/17, від 16.06.2021 у справі № 2340/3189/18, посилання прокурора на відсутність затвердженого плану зонування або детального плану територій не може бути підставою для скасування уже виданих МУО, а отже, немає підстав як для скасування МУО забудови земельної ділянки, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002, виданих на підставі оспорюваного рішення, так і для визнання протиправним та скасування такого рішення.
23. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову з огляду на таке.
24. Згідно з частиною 1 статті 20 ЗК України (у редакції, чинній до 23.07.2021, тобто на час прийняття рішення № 2067) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Відповідно до частини 5 статті 20 ЗК України (у редакції, чинній до 23.07.2021, тобто на час прийняття рішення № 2067) види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
25. Отже, користувач земельної ділянки, яка належить до земель житлової та громадської забудови, може самостійно вибирати вид використання земельної ділянки в межах встановленої для неї категорії, але з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
26. Статтями 38, 39 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.
27. Суд апеляційної інстанції достовірно встановив і позивач не спростував той факт, що згідно з Генеральним планом смт Брюховичі, затвердженим рішенням Брюховицької селищної ради від 26.04.2018 № 567 "Про затвердження проекту коригування Генерального плану смт. Брюховичі", земельна ділянка, кадастровий номер 4610166300:05:004:0002, розташована за адресою: вул. Широка, 2, с. Брюховичі, належить до територій громадської забудови, а рішенням № 2067 було затверджено МУО забудови цієї земельної ділянки для будівництва багатофункціонального комплексу громадського призначення у складі реабілітаційного центру для учасників ООС (АТО), спортивного комплексу, дитячого дошкільного навчального закладу, центру дитячого дозвілля, навчально-наукового центру, торгово-розважального центру, офісних приміщень і трансформаторної підстанції на вул. Широкій, 2 у смт Брюховичах Львівської області, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що видані МУО на вказану земельну ділянку відповідають вимогам Генерального плану смт Брюховичі.
28. Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на час прийняття рішення № 2067) у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків: 1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.
29. За змістом положень частин 4, 8 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на час прийняття рішення № 2067) підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною 3 цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: за заявою замовника; за рішенням суду.
30. Таким чином, передбачені статтями 24 і 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" підстави відмови у передачі земельних ділянок державної або комунальної власності у користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб (у виді відсутності належним чином затвердженого плану зонування або детального плану території (за певними винятками)) та підстави відмови користувачу земельної ділянки у наданні містобудівних умов та обмежень є законодавчо чітко розмежованими та не можуть ототожнюватися. 
31. Зважаючи на те, що підставою позову прокурор визначив видачу Міськрадою Підприємству МОУ забудови спірної земельної ділянки саме за відсутності затвердженого плану зонування або детального плану території, суд апеляційної інстанції, аналізуючи положення статей 16- 19, 25 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення, яким було затверджено МУО забудови цієї земельної ділянки, фактично врахував викладені у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 803/1231/17, від 21.11.2019 у справі № 1840/3059/18, від 06.02.2020 у справі № 809/1258/17, від 18.03.2021 у справі № 420/1055/20, від 16.06.2021 у справі № 2340/3189/18, від 22.08.2024 у справі № 380/7958/21 усталені та релевантні до спірних правовідносин правові висновки про те, що: 
1) системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації населеного пункту на місцевому рівні. На його основі та відповідно до генерального плану розробляються інші види містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема, й детальний план території. Отже, відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні під час прийняття рішення про надання або відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки уповноважений орган визначає виходячи саме із генерального плану; 
2) підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є, зокрема, невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, тобто така невідповідність встановлюється на стадії надання містобудівних умов та обмежень. При цьому невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту;
3) за наявності чинного генерального плану сама по собі відсутність плану зонування або детального плану території, розроблення та затвердження якого належить до повноважень органів місцевого самоврядування, не може бути підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, оскільки таке рішення приймається виключно у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, так як і не може бути підставою для скасування уже виданих містобудівних умов та обмежень. 
32. Відтак у підсумку апеляційний суд мотивовано відхилив наявне посилання прокурора на відсутність затвердженого плану зонування або детального плану територій як підставу для скасування МУО забудови спірної земельної ділянки, виданих на виконання оспорюваного рішення.
33. Водночас колегія суддів наголошує, що покладені в основу обґрунтування позовних вимог доводи прокурора про порушення Брюховицькою селищною радою імперативної заборони на передачу в користування земельної ділянки комунальної власності для містобудівних потреб, визначеної частиною 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", стосуються не рішення № 2067, прийнятого 23.10.2020 Виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради, а передусім правової оцінки рішення Брюховицької селищної ради від 20.10.2020 № 2088 "Про надання в користування земельної ділянки Підприємству Громадської організації "Асоціація інвалідів захисників Вітчизни "Львівська здравниця", законність якого наразі є предметом касаційного перегляду в межах іншої справи - № 914/3146/23, тоді як чинність і відсутність скасування якого (рішення Брюховицької селищної ради від 20.10.2020 № 2088) враховано апеляційним судом при вирішенні цього спору.
34. За змістом положень частин 2- 4 статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній із 10.10.2022, тобто на час видачі дозволу ДІАМ України від 20.10.2022) дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Для отримання дозволу подається заява, до якої додаються, зокрема: копія документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; копії документів про призначення осіб, відповідальних за виконання будівельних робіт, та осіб, які здійснюють авторський і технічний нагляд; інформація про інженера-консультанта (у разі його залучення); інформація про ліцензію, що надає право на виконання будівельних робіт, та кваліфікаційні сертифікати; результати оцінки впливу на довкілля у випадках, визначених Законом України "Про оцінку впливу на довкілля". Підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт є: 1) неподання відомостей або документів, необхідних для прийняття рішення про видачу такого дозволу; 2) невідповідність поданих документів вимогам законодавства; 3) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; 4) результати оцінки впливу на довкілля у випадках, визначених Законом України "Про оцінку впливу на довкілля"; 5) подання заяви про видачу дозволу на виконання будівельних робіт особою, яка не є замовником згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 цього Закону, або уповноваженою ним особою; 6) наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяжень, пов`язаних з будівництвом (арешт, пов`язаний з користуванням відповідним об`єктом, заборона проведення будівельних робіт, обмеження користування земельною ділянкою тощо). Рішення про видачу або анулювання дозволу на виконання будівельних робіт може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права видачі дозволу), або оскаржено до суду.
35. Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що, оскільки у розумінні статті 173 ГПК України вимога про скасування дозволу ДІАМ від 20.10.2022 є похідною від вимоги про визнання незаконним і скасування рішення № 2067 (як основної вимоги), то відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання незаконним і оспорюваного рішення зумовлює відмову в задоволенні похідної позовної вимоги про визнання незаконним та скасування дозволу № IV012221019254.
36. Що стосується позовних вимог про скасування державної реєстрації права приватної власності Підприємства на спірний об`єкт незавершеного будівництва з припиненням такого речового права та із закриттям у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного розділу, то, враховуючи посилання на положення пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з яким допускається, зокрема, державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виснував, що при державній реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не вимагається документ, який підтверджує введення його в експлуатацію, чим спростовується безпідставне твердження скаржника про зворотне (щодо неможливості державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва до моменту прийняття його до експлуатації).
Адже об`єкт незавершеного будівництва - це об`єкт, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження, але не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства.
37. Крім того, відповідно до частини 3 статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.
38. Водночас апеляційний суд урахував, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності інших підстав для відмови в проведенні державної реєстрації, визначених статтею 24 цього Закону, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування державної реєстрації права приватної власності Підприємства на спірне майно.
39. Колегія суддів не може не погодитися із аргументами скаржника у частині помилкового посилання апеляційного суду на обґрунтування законності вчинення дій з державної реєстрації права приватної власності Підприємства на норму статті 27^1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яку не можна було застосовувати до спірних правовідносин, позаяк нею передбачено можливість державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, однак виключно такого, що підлягає приватизації, тоді як у цій справі відсутні відомості про набуття Підприємством права власності на спірне майно як об`єкт, що підлягав приватизації.
Однак, зважаючи на те, що саме по собі таке помилкове посилання суду апеляційної інстанції не призвело до прийняття неправильної по суті постанови, якою було оформлено законне та обґрунтоване нове рішення про відмову в задоволенні зазначеної позовної вимоги, наведене виключає скасування оскаржуваної постанови, позаяк у силу положень частини 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
40. Також Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про те, що, отримавши у користування спірну земельну ділянку, містобудівні умови та дозвіл на будівництво, а також ураховуючи висновок Міністерства юстиції України про законність проведення державної реєстрації права власності Підприємства на об`єкт незавершеного будівництва, оформлений наказом від 10.10.2023 № 2363/7 "Про відмову у задоволенні скарги Львівської міської ради від 18.09.2023 № 2901-вих-113611", відповідач-3 правомірно очікував на те, що його право на розпорядження належним на праві власності майном відповідно до законодавства у майбутньому не буде порушено чи обмежено суб`єктом владних повноважень або припинено шляхом прийняття іншого рішення (схожий за змістом висновок викладено у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.09.2019 у справі № 810/4817/18, від 16.06.2021 у справі № 2340/3189/18).
41. Отже, на відміну від місцевого господарського суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову повністю у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.
42. Перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури у поданій касаційній скарзі посилається на наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а саме якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
43. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування апеляційним судом під час ухвалення оскаржуваної постанови: 1) висновків щодо застосування положень статей 5, 17, 18, 21, 24, 29, 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у подібних правовідносинах (у контексті того, що невідповідність намірів забудови земельної ділянки є підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень. При цьому невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам із питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту), викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 803/1231/17, від 14.08.2018 у справі № 823/5265/15, від 07.02.2019 у справі № 803/952/17, від 20.03.2019 у справі № 810/726/18, від 17.05.2019 у справі № 806/1576/18, від 04.09.2019 у справі № 826/13852/17, від 15.01.2020 у справі № 813/4060/17, від 04.02.2020 у справі № 826/9713/18, від 29.04.2020 у справі № 712/6577/18, від 15.02.2021 у справі № 320/5710/20, від 18.03.2021 у справі № 420/1055/20, від 16.06.2021 у справі № 2340/3189/18, від 31.05.2021 у справі № 826/1581/18, від 31.05.2021 у справі № 826/16053/16, від 22.10.2021 у справі № 1.380.2019.002227, від 14.02.2022 у справі № 210/3729/17 (2-а/210/204/17), від 24.10.2022 у справі № 640/3941/19, від 19.01.2023 у справі № 640/9995/20, від 21.03.2023 у справі № 460/9602/20, від 22.08.2024 у справі № 380/7958/21, від 11.11.2024 у справі № 480/5165/21; 2) висновків щодо застосування норм статей 2, 5, 10, 24, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в подібних правовідносинах (у контексті того, що при дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, адже такої підстави закон не передбачає), викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18; 3) висновку про те, що перевірка відповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації має здійснюватися уповноваженим органом на стадії видачі забудовнику містобудівних умов та обмежень, а рішення суб`єкта владних повноважень підлягає оцінці щодо його правомірності на момент прийняття такого рішення, а не в зв`язку з його подальшим виконанням, викладеного у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 826/16053/16, від 14.02.2022 у справі № 210/3729/17 (2-а/210/204/17), від 24.10.2022 у справі № 640/3941/19 з огляду на таке.
44. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено в пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
45. Із мотивів, детально наведених у пунктах 30- 33 цієї постанови, колегія суддів не бере до уваги аргументи скаржника про неврахування апеляційним судом як висновків щодо застосування положень статей 5, 17, 18, 21, 24, 29, 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 803/1231/17, від 14.08.2018 у справі № 823/5265/15, від 07.02.2019 у справі № 803/952/17, від 20.03.2019 у справі № 810/726/18, від 17.05.2019 у справі № 806/1576/18, від 04.09.2019 у справі № 826/13852/17, від 15.01.2020 у справі № 813/4060/17, від 04.02.2020 у справі № 826/9713/18, від 29.04.2020 у справі № 712/6577/18, від 15.02.2021 у справі № 320/5710/20, від 18.03.2021 у справі № 420/1055/20, від 16.06.2021 у справі № 2340/3189/18, від 31.05.2021 у справі № 826/1581/18, від 31.05.2021 у справі № 826/16053/16, від 22.10.2021 у справі № 1.380.2019.002227, від 14.02.2022 у справі № 210/3729/17 (2-а/210/204/17), від 24.10.2022 у справі № 640/3941/19, від 19.01.2023 у справі № 640/9995/20, від 21.03.2023 у справі № 460/9602/20), від 22.08.2024 у справі № 380/7958/21, від 11.11.2024 у справі № 480/5165/21, так і викладеного у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 826/16053/16, від 14.02.2022 у справі № 210/3729/17 (2-а/210/204/17), від 24.10.2022 у справі № 640/3941/19 висновку про те, що перевірка відповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації має здійснюватися уповноваженим органом на стадії видачі забудовнику містобудівних умов та обмежень оскільки, зважаючи на достовірно встановлені апеляційним судом обставини відповідності видані на виконання оспорюваного рішення МУО на спірну земельну ділянку вимогам Генерального плану смт Брюховичі, зміст оскаржуваної постанови переконливо свідчить якраз про фактичне врахування вказаних правових висновків апеляційним судом.
46. Також із мотивів, наведених у пунктах 36-39 цієї постанови, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм статей 2, 5, 10, 24, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у подібних правовідносинах (у контексті того, що при дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, адже такої підстави закон не передбачає), викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, позаяк зміст оскаржуваної постанови вказаним висновкам жодним чином не суперечить і скаржник не навів належного обґрунтування щодо неврахування апеляційним судом зазначених висновків.
47. Оскільки чинне законодавство (норми частини 3 статті 331 ЦК України, пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") допускає можливість державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виснував, що така державна реєстрація такого речового права здійснюється саме за власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
48. Разом із тим суд касаційної інстанції не бере до уваги помилкове посилання скаржника на неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування положень статей 5, 17, 18, 21, 24, 29, 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 826/15338/18, позаяк у зазначеній постанові взагалі не формувалися висновки щодо застосування згаданих норм матеріального права, а насправді міститься виключно висновок щодо застосування положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема, щодо підтвердження заступником прокурора міста Києва підстав представництва у суді інтересів держави в особі Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у зв`язку з неналежним здійсненням вказаним органом захисту державних інтересів у сфері містобудування, а саме у справі за позовом про зобов`язання фізичної особи провести відповідно до вимог містобудівної документації перебудову збудованих на земельних ділянках об`єктів багатоповерхового будівництва шляхом їх приведення до поверховості, передбаченої для садибної забудови (не більше 4 поверхів).
49. Отже, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, однак наразі виключається можливість закриття касаційного провадження у частині наведеної підстави з огляду на те, що суд апеляційної інстанції фактично переглянув рішення місцевого господарського суду не всупереч, а відповідно до релевантних правових висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 803/1231/17, від 14.08.2018 у справі № 823/5265/15, від 07.02.2019 у справі № 803/952/17, від 20.03.2019 у справі № 810/726/18, від 17.05.2019 у справі № 806/1576/18, від 04.09.2019 у справі № 826/13852/17, від 15.01.2020 у справі № 813/4060/17, від 04.02.2020 у справі № 826/9713/18, від 29.04.2020 у справі № 712/6577/18, від 15.02.2021 у справі № 320/5710/20, від 18.03.2021 у справі № 420/1055/20, від 16.06.2021 у справі № 2340/3189/18, від 31.05.2021 у справі № 826/1581/18, від 31.05.2021 у справі № 826/16053/16, від 22.10.2021 у справі № 1.380.2019.002227, від 14.02.2022 у справі № 210/3729/17 (2-а/210/204/17), від 24.10.2022 у справі № 640/3941/19, від 19.01.2023 у справі № 640/9995/20, від 21.03.2023 у справі № 460/9602/20, від 22.08.2024 у справі № 380/7958/21, від 11.11.2024 у справі № 480/5165/21, на неврахуванні яких (висновків) помилково наголошує скаржник.
50. Водночас у частині оскарження додаткової постанови Північного апеляційного господарського від 01.06.2026 колегія суддів зазначає, що за змістом статті 244 ГПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою частиною. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21). 
51. За таких обставин, керуючись положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, Верховний Суд зауважує, що зі змісту касаційної скарги вбачається, що стосовно додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 скаржник взагалі не зазначає та не обґрунтовує жодної із підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 4 частини 2 статті 287 цього Кодексу, а тому мотивована вище відсутність підстав для скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 як основного рішення в цій справі зумовлює відсутність підстав для скасування зазначеної додаткової постанови.
52. Із наведених раніше мотивів Верховний Суд погоджується з обґрунтованими доводами ДІАМ України та ПГО "АІЗВ "Львівська здравниця", викладеними у відзивах на касаційну скаргу, але водночас відхиляє викладені у відзиві на касаційну скаргу необґрунтовані доводи Львівської міськради, спрямовані на задоволення поданої касаційної скарги. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
53. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
54. Зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження з огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду якраз відповідно до правових висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 803/1231/17, від 14.08.2018 у справі № 823/5265/15, від 07.02.2019 у справі № 803/952/17, від 20.03.2019 у справі № 810/726/18, від 17.05.2019 у справі № 806/1576/18, від 04.09.2019 у справі № 826/13852/17, від 15.01.2020 у справі № 813/4060/17, від 04.02.2020 у справі № 826/9713/18, від 29.04.2020 у справі № 712/6577/18, від 15.02.2021 у справі № 320/5710/20, від 18.03.2021 у справі № 420/1055/20, від 16.06.2021 у справі № 2340/3189/18, від 31.05.2021 у справі № 826/1581/18, від 31.05.2021 у справі № 826/16053/16, від 22.10.2021 у справі № 1.380.2019.002227, від 14.02.2022 у справі № 210/3729/17 (2-а/210/204/17), від 24.10.2022 у справі № 640/3941/19, від 19.01.2023 у справі № 640/9995/20, від 21.03.2023 у справі № 460/9602/20, від 22.08.2024 у справі № 380/7958/21, від 11.11.2024 у справі № 480/5165/21, що наразі виключає як закриття касаційного провадження у частині цієї підстави, так і скасування оскаржуваних постанови та додаткової постанови.
55. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам із урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, апеляційний суд, на відміну від місцевого господарського суду, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, як наслідок, оскаржувані постанову та додаткову постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
56. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
57. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
58. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову повністю, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних постанови та додаткової постанови.
Розподіл судових витрат
59. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 у справі № 914/3180/23 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді  Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай