Справа № 444/2984/26
Провадження № 2/444/2101/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року        м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючий суддя Зеліско Р. Й.
секретар судового засідання Мамедова Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі,-

В С Т А Н О В И В : 

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в якому просить встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа особі, а саме встановити юридичний факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, яке видане Лавриківською сільською радою 10 вересня 1991 року згідно рішення виконкому Несторовської районної ради від 27 червня 1991 року № 200 та записане 10 вересня 1991 року в реєстрову книгу за реєстровим № 100, згідно якого житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Сала за АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 на праві особистої власності.
Позовні вимоги мотивує тим, що її батьком є ОСОБА_4 , матір`ю – ОСОБА_5 , а батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_7 , матір`ю – ОСОБА_8 , як наслідок ОСОБА_7 є її дідом, а ОСОБА_8 є її бабою.
Батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_9 , матір`ю – ОСОБА_10 .
З свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, яке видане Лавриківською сільською радою 10 вересня 1991 року згідно рішення виконкому Несторовської районної ради від 27 червня 1991 року № 200 та записаного 10 вересня 1991 року в реєстрову книгу за реєстровим № 100 вбачається, що будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_3 на праві особистої власності.
Водночас із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 19 листопада 2004 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 19 листопада 2004 року було зроблено запис за № 35.
Враховуючи те, що свідоцтво про право особистостої власності на житловий будинок видане на ім`я ОСОБА_11 , а згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , а тому приватним нотаріусом Гавінською М. І. їй роз`яснено про необхідність встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі.
Стверджує, що юридичний факт належності правовстановлюючого документа, підтверджується також довідкою № 426, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 10 червня 2026 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2 , а також довідкою № 436, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 17 червня 2026 року, у якій стверджується, що на території АДРЕСА_2 була зареєстрована та проживала ОСОБА_2 . Така особа як ОСОБА_10 на території села не була зареєстрована та не проживала.
Враховуючи наведені вище обставини та представлені докази, вважає, що є всі підстави для задоволення позовної заяви та встановлення юридичного факту належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на ім`я ОСОБА_11 , як наслідок просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 30 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 13 липня 2026 року. 
Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак вона подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.
А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, тобто фактично визнав позовні вимоги, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3).
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Оскільки встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі, пов`язане із спадкуванням та можливим подальшим вирішенням спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб (спадкоємців), а тому суд розглядає питання встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі в порядку позовного провадження.
Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті К`єті, Італія, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № НОМЕР_2 , який виданий 05 червня 2026 року органом 4652.
З витягу з книги актових записів про народження № 40 частини I cерії А, рік 2007, вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком є ОСОБА_4 , матір`ю – ОСОБА_5 .
З свідоцтва про народження батька позивача, ОСОБА_6 , серії НОМЕР_3 , яке видане Лавриківською сільською радою Львівської області 10 липня 1971 року, вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації актів про народження 10 липня 1971 року було зроблено запис за № 64. Його батьком є ОСОБА_7 , матір`ю – ОСОБА_8 .
Тобто, ОСОБА_7 є дідом, а ОСОБА_8 є бабою позивача, оскільки вони є батьками батька позивача, ОСОБА_6 .
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , яке видане 21 травня 1957 року, вбачається, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 21 травня 1957 року було зроблено відповідний запис за № 54. Його батьком є ОСОБА_9 , матір`ю – ОСОБА_10 .
З свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, яке видане Лавриківською сільською радою 10 вересня 1991 року згідно рішення виконкому Несторовської районної ради від 27 червня 1991 року № 200 та записаного 10 вересня 1991 року в реєстрову книгу за реєстровим № 100, вбачається, що будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_3 на праві особистої власності.
Водночас, із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 19 листопада 2004 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 19 листопада 2004 року було зроблено запис за № 35.
Враховуючи те, що свідоцтво про право особистостої власності на житловий будинок видане на ім`я ОСОБА_11 , а згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , у позивача виникла необхідність встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно.
Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Із заповіту, який 19 березня 2004 року посвідчений Кошулап Т. П., секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 127, вбачається, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_8 .
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
З довідки № 435, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 17 червня 2026 року, вбачається, що ОСОБА_8 невістка ОСОБА_2 , була зареєстрована та постійно проживала разом із ОСОБА_2 на день її смерті, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , Жовківського (після зміни адміністративно-територіального устрою – Львівського) району Львівської області та вели спільне господарство.
Тобто, ОСОБА_8 прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала з нею на день її смерті, не відмовилася протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця від прийняття спадщини. Однак спадщину прийняла лише фактично, а юридично не оформила.
ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 28 січня 2026 року було складено відповідний актовий запис № 17, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_5 , яке видане Добросинсько-Магерівською сільською радою Львівського району Львівської області 28 січня 2026 року.
Із заповіту, який 19 грудня 2023 року посвідчений ОСОБА_12 , старостою Лавриківського старостинського округу № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 23, вбачається, що ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: належну їй земельну ділянку, площею 0,96 га., кадастровий номер 4622784800:15:000:0222, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповіла ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; всю решта її майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платників податків з державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платників податків з державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_7 у рівних частинах кожному.
За даними, які знаходяться у справах Лавриківського старостинського округу № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, заповіт від імені ОСОБА_8 не змінено і не скасовано, що підтверджується записом старости Лавриківського старостинського округу № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області Богдана Мавдрика від 09 червня 2026 року.
Тобто, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8 , яка водночас фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину після смерті ОСОБА_2 .
Суд враховує, що внаслідок звернення позивача у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, тобто з моменту смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гавінської М. І., нотарісом 15 червня 2026 року було зареєстровано спадкову справу № 62/2026, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 85624916 від 15 червня 2026 року.
Крім зазначених вище документів, з яких вбачається ім`я саме ОСОБА_14 , а не ОСОБА_15 , юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, яке видане Лавриківською сільською радою 10 вересня 1991 року згідно рішення виконкому Несторовської районної ради від 27 червня 1991 року № 200 та записаного 10 вересня 1991 року в реєстрову книгу за реєстровим № 100, згідно якого житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві особистої власності, належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується також довідкою № 426, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 10 червня 2026 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2 , а також довідкою № 436, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 17 червня 2026 року, у якій стверджується, що на території АДРЕСА_2 була зареєстрована та проживала ОСОБА_2 . Така особа як ОСОБА_10 на території села не була зареєстрована та не проживала.
Суд враховує, що виправити помилку в правовстановлюючому документі інакше як шляхом отримання рішення суду про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі неможливо, оскільки ОСОБА_2 померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність.
Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовної заяви та встановлення юридичного факту належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на ім`я ОСОБА_11 .
Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 315-318, 319, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі- задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа особі, а саме встановити юридичний факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, яке видане Лавриківською сільською радою 10 вересня 1991 року згідно рішення виконкому Несторовської районної ради від 27 червня 1991 року № 200 та записане 10 вересня 1991 року в реєстрову книгу за реєстровим № 100, згідно якого житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві особистої власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 13 липня 2026 року.

Суддя:      Зеліско Р. Й.