ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/14408/21
адміністративне провадження № К/990/8348/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Тацій Л.В.,
суддів: Рибачука А.І.,  Стеценка С.Г., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу № 320/14408/21
за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 (головуючий суддя Лисенко В. І., судді Леонтович А. М., Терлецька О. О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025 (головуючий суддя Файдюк В. В., судді Карпушова О. В., Мєзєнцев Є. І.),
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до Національного банку України, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Національного банку України та АТ КБ «Приватбанк» щодо нереагування на заяви позивачки про повернення коштів з вказаного рахунку на рахунок банку, невиплати згідно страхового полісу за № 5, а саме понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи, згідно правил № 3 електронного полісу № DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 по 06.10.2021 та розповсюдження її персональних даних третім особам без її згоди та відома;
- стягнути кошти за моральну шкоду з відповідачів, які не захищають інтереси інвалідів 2 групи та безробітних осіб, за їх бездіяльність у сумі 50 000 грн за неналежне проведення претензійної роботи і обробки підтримуючої документації по операціях, здійснених з використанням платіжних карт МПС, яка становить від 45 до 120 днів, а позивачці відповідь надіслана АТ КБ «Приватбанк» протягом 24 днів, а саме 11.10.2021.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 06.05.2025, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025, закрив провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду заяви про повернення коштів, стягнення моральної шкоди.
Закриваючи провадження в частині позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Суди встановили, що спір у цій справі виник, зокрема, у зв`язку з протиправною, на переконання позивачки, бездіяльністю АТ КБ «Приватбанк» щодо нереагування на заяви ОСОБА_1 про повернення коштів, невиплати згідно зі страховим полісом, безпідставним розповсюдженням персональних даних, а також стягнення моральної шкоди.
Водночас, АТ КБ "ПриватБанк" не виконує владних управлінських функцій у спірних правовідносинах, а отже не є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Суд апеляційної інстанції додатково звернув увагу, що відносини, пов`язані з обслуговуванням банківського рахунку, страхування, а також щодо захисту особистих немайнових прав і стягнення моральної шкоди врегульовані відповідними положеннями Цивільного кодексу України. У свою чергу, відповідальність за порушення законодавства про захист персональних даних передбачена, зокрема, статтею 188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За таких обставин суди виснували про те, що спір між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.
Більш того, правовідносини з АТ КБ «Приватбанк», які ОСОБА_1 вважає спірними у межах адміністративної справи № 320/14408/21, вже вирішені у порядку цивільного судочинства у справі № 752/5345/22.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025, у якій просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд з урахуванням висновків суду касаційної інстанції щодо усунення допущених порушень норм процесуального права, визначення предмету доказування та забезпечення повного і всебічного з`ясування обставин справи. 
У касаційній скарзі позивачка стверджує, що безпідставне закриття провадження у справі призвело до припинення розгляду всіх заявлених вимог, у тому числі вимоги про відшкодування моральної шкоди, заявленої до Національного банку України у зв`язку з його бездіяльністю.
Зазначає, що невиконання судами першої та апеляційної інстанцій обов`язку надати належну правову оцінку характеру та обсягу здійснених Національним банком України дій безпосередньо призвели до передчасного закриття провадження у справі у частині позовних вимог.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Верховний Суд ухвалою від 10.03.2026 відкрив касаційне провадження у справі.
Національний банк України та АТ КБ «Приватбанк» подали відзиви на касаційну скаргу, у яких просять залишити скаргу без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025 - без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду. Для реалізації норми конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
За визначеннями, наведеними в пунктах 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункту 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме у тих правовідносинах, в яких виник спір (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 02.04.2019 у справі №137/1842/16-а та від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18).
Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої він може впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні), відповідно, зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18.09.2018 у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02.04.2019 у справі № 137/1842/16-а, від 18.12.2019 у справі № 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19.02.2020 у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26.02.2020 у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 21), від 29.09.2020 у справах № 712/5476/19 (пункт 19) і № 368/561/19 (пункт 22)).
Тому помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних (господарських) справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З урахуванням того, що АТ КБ «Приватбанк» не є суб`єктом владних повноважень та, відповідно, не виконує владно - управлінські щодо ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спір в цій частині є приватноправовим, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи позивачки про те, що суди першої та апеляційної інстанцій ухилилися від розгляду її позовних вимог до Національного банку України внаслідок помилкового закриття провадження у справі.
Так, Київський окружний адміністративний суд в межах цієї справи розглянув позовні вимоги ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди та ухвалив рішення від 06.05.2025, яке Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 04.11.2025 залишив без змін.
При цьому Суд наголошує, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 (ухвалена за результатами апеляційного перегляду цього рішення суду) не є предметом перевірки в межах цього касаційного перегляду справи.
Крім того, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.11.2022 у справі № 752/5345/22, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2023, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа - Міністерство фінансів України, про визнання бездіяльності неправомірною та повернення коштів, зобов`язання надати відповідь на звернення, в якій остання просила:
- визнати бездіяльність ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», а саме понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи згідно правил № 3 електронного полісу № DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 по 06.10.2021;
- АТ КБ «Приватбанк» щодо нереагування на її заяви про повернення коштів з вказаного рахунку на рахунок банку, невиплати згідно страхового полісу за № 5, а саме понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи згідно правил № 3 електронного полісу № DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 по 06.10.2021, та розповсюдження її персональних даних третім особам без її згоди і відома третьої особи;
- стягнути з ПрАТ «СК«ВУСО» на її користь кошти згідно страхового полісу за № 5, а саме понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи, згідно правил № 3 електронного полісу № DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 по 06.10.2021 в розмірі 267,50 грн + 30 000,00 грн моральної шкоди, розповсюдження неправдивої інформації та ненадання належного захисту споживача, відмову страхової компанії "ВУСО" сплатити кошти в АТ КБ «Приватбпнк» згідно страхового полісу, який діє з 17.06.2018 по 06.10.2021 в сумі згідно договору, а саме 30 050,00 грн;
- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути кошти, які були незаконно стягнуті невідомими особами з кредитної картки та згідно міжнародної угоди зобов`язані були повернутися протягом 120 днів та визнати бездіяльність керівництва банку щодо неповернення їй викрадених у неї коштів з кредитної картки в сумі 30 050, 00 грн та стягнути 30 000,00 грн моральної шкоди, понесену внаслідок бездіяльності та розголошення її персональних даних;
- визнати бездіяльність Міністерства фінансів України, які формально віднеслись до її заяви і належним чином не відреагували на повернення коштів та незаконне стягнення невідомими особами з кредитної картки суми 30 050,00 грн та не подали заяви в МВС України щодо притягнення винних осіб до відповідальності та внесення до ЄРДР її заяви;
- визнати неправомірною бездіяльність АТ КБ «Приватбанк» щодо ненадання належної відповіді на її звернення (в тому числі усні);
- визнати дії АТ КБ «Приватбанк» щодо блокування її номеру телефону в службі підтримки банку та зобов`язати відновити її зв`язок із службою підтримки банку в телефонному режимі;
- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» надати відповідь по всіх пунктах, викладених в її заяві від 20.09.2021.
Ухвалою від 11.07.2023 Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду від 22.11.2022 та постанову Київського апеляційного суду від 07.06.2023 у справі № 752/5345/22.
Отже, суди правильно вказали на те, що правовідносини з АТ КБ «Приватбанк», які ОСОБА_1 вважає спірними у межах адміністративної справи № 320/14408/21, вже вирішені у порядку цивільного судочинства у справі № 752/5345/22.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про те, що спір між сторонами не стосується сфери публічно-правових відносин, перебуває поза межами адміністративної юрисдикції та підпадає під юрисдикцію цивільних судів.
Доводи касаційної скарги такого висновку судів не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог до АТ КП «Приватбанк», ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025 слід залишити без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025 у справі № 320/14408/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді | Л.В. Тацій А.І. Рибачук   С.Г. Стеценко